Справа № 465/7648/19                                Головуючий у 1 інстанції: Мартьянова С.М. 
Провадження № 22-ц/811/549/22                        Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

22 листопада 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого-судді: Левика Я.А.,
суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.,
       секретарка: Назар Х.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Франківського районного суду м. Львова в складі судді Мартьянової С.М. від 11 лютого 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні горищем та електрощитовою будинку, -

в с т а н о в и л а :

       ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 11 лютого 2022 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі номер 465/7648/19 відмовлено.
       Вказану ухвалу оскаржив ОСОБА_1 .
       В апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу суду і направити справу для продовження розгляду зі стадії ухвалення додаткового рішення в порядку ст. 270 ЦПК України.        
       Вважає ухвалу упередженою, неправомірною та незаконною, ухваленою з грубим порушенням ЦПК України Вказує, що 26 грудня 2019 року до суду ним було подано позовну заяву ( цивільна справа№ 465/7648/19). У прохальній частині позовної заяві зазначено: зокрема, пункт 3 «зобов`язати відповідачів: підпункт 1 за власні кошти знести самовільну добудову з надбудовою розмірами 4,60м.х1,30м. та надбудову розмірами 4,40м.х8,90м. до квартири АДРЕСА_1 , підпункт 2 відновити покрівлю та водовідведення будинку до попереднього стану, згідно фото фіксації фасаду до самочинного будівництва». 12 квітня 2021 року судом було ухвалено рішення у справі 465/7648/19. Зазначає, що в порушення вимог ст. 265 ЦПК України, судом у мотивувальній частині рішення не зазначені докази відхилені судом та мотиви їх відхилення, а також мотивована оцінка кожного аргументу, а саме цивільної справи № 465/7515/17, зокрема постанови Львівського апеляційного суду від 12 листопада 2019 року у вказаній справі, яка є публічно доступна. 10 грудня 2021 року ним було подано заяву в порядку ст. 270 ЦПК України, а саме про ухвалення додаткового рішення. Вказує, що у резолютивній частині рішення всупереч частини 5 статті 265 ЦПК України зазначено: « У задоволенні позову ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні горищем та електрощитовою - відмовити», тобто не зазначено, щодо відмови або ж задоволення позовних вимог, а саме: 1. Зобов`язати відповідачів:підпункт за власні кошти знести самовільну добудову з надбудовою розмірами 4.60м.хі,30м. та надбудову розмірами 4.40м.х8.90м. до квартири АДРЕСА_1 . 2. Відновити покрівлю та водовідведення будинку до попереднього стану, згідно фото фіксації фасаду до самочинного будівництва»». Щодо обраного способу захисту, то вважає такий ефективним, так як у 2006 році набувши права власності на квартиру АДРЕСА_2 . він набув права спільної сумісної власності на всі допоміжні приміщення будинку АДРЕСА_3 , зокрема і на горище, яке не потребує державної реєстрації. Станом на 26 грудня 2019 року (пред`явлення позову) він не був позбавлений права
володіння горищем. А відтак позов є негаторним, та підлягає захистом в порядку ст.391 ЦК України, а саме усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання майном.
В судове засідання учасники справи (їх представники) не з`явилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи за їх відсутності (відсутності їх представників), зважаючи на те, що учасники справи повідомлялись про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки (неявки представників) суду представлено не було та зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України.
Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши мотиви учасників справи в межах доводів позовної заяви, заяви про ухвалення додаткового рішення, апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.
       Із змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст.259, 260, 270, 354 ЦПК України та відмовляючи в задоволенні заяви, виходив з того, що ОСОБА_1 ставить питання про вирішення його позовної вимоги, а саме: зобов`язати відповідачів за власні кошти знести самовільну добудову З надбудовою розмірами 4,60м.х 1,30м. та надбудову розмірами 4,40м.х8.90м. до квартири АДРЕСА_1 , підпункт 2 відновити покрівлю та водовід ведення до попереднього стану, згідно фото фіксації фасаду до самочинного будівництва. Разом з цим встановлено, що рішенням Франківського районного суду м. Львова від 12 квітня 2021 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 30 вересня 2021 року, у задоволенні позову, тобто усіх позовних вимог,  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні горищем та електрощитовою будинку - відмовлено в контексті приписів статтей 11,12,13 ЦК України, обраний позивачем спосіб захисту не відповідає способам, встановленим чинним законодавством, і, як наслідок, не призводить до поновлення його порушеного права. З такими висновками погодився Львівського апеляційного суду у постанові від 30 вересня 2021 року та констатував, що суд першої інстанції правильно визначив характер спірних правовідносин та встановив дійсні обставини справи, оскільки позивач не довів, що його права порушені та підлягають судовому захисту у визначений ним спосіб. Враховуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку, що у справі відсутні підстави вважати, що судом не вирішено позовної вимоги, на яку посилається  ОСОБА_1 , як і відсутні підстави, визначені у статті 270 ЦПК України, для ухвалення додаткового рішення. За таких обставин, заява  ОСОБА_1  про ухвалення додаткового рішення у справі задоволенню не підлягає.
Колегія суддів вважає, що підстав для скасування оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції – немає.
10.12.2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд із заявою про винесення додаткового рішення у даній справі, в якій просить ухвалити додаткове рішення, стосовно позовних вимог, а саме:
- зобов`язати відповідачів за власні кошти знести самовільну добудову з надбудовою розмірами 4,60м.х1,30м. та надбудову розмірами 4,40м.х8.90м. до квартири АДРЕСА_1 , відновити покрівлю та водовідведення до попереднього стану, згідно фото фіксації фасаду до самочинного будівництва.
Заявник зазначив, що 12.04.2021 рішенням Франківського районного суду м.Львова в позові відмовлено. Однак, відповідно до положень частини 4 статті 265 ЦПК України, а саме: у мотивувальній частині рішення зазначаються: пункт 2 докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення; пункт 3 мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Відповідно до положень частини 5 статті 265 ЦПК України, а саме: у резолютивній частині рішення зазначаються: пункт 1 висновок суду про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної з заявлених вимог. Відтак  ОСОБА_1  зазначає, що у прохальній частині позовної заяві (т.1 а.с.4 ) зазначено: зокрема, пункт З «зобов`язати відповідачів підпункт 1 за власні кошти знести самовільну добудову З надбудовою розмірами 4,60м.х 1,30м. та надбудову розмірами 4,40м.х8.90м. до квартири АДРЕСА_1 , підпункт 2 відновити покрівлю та водовід ведення до попереднього стану, згідно фото фіксації фасаду до самочинного будівництва». Натомість із змісту резолютивної частини рішення (т.1 а.с.231) суду вбачається, що стосовно позовних вимог, а саме: зобов`язати відповідачів: за власні кошти знести самовільну добудову з надбудовою розмірами 4.60м.х 1.30м. та надбудову розмірами 4,40 м. х 8,90 м. до квартири АДРЕСА_1 , відновити покрівлю та водовідведення будинку до попереднього стану, згідно фото фіксації фасаду до самочинного будівництва не ухвалено рішення. 
Як вбачається з матеріалів справи, 26.12.2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , у якому просив зобов`язати відповідачів: 
-за власні кошти знести самовільну добудову з надбудовою розмірами 4,60м.х1,30м. та надбудову розмірами 4,40м.х8,90м. до квартири АДРЕСА_1 ;
-відновити покрівлю та водовідведення будинку до попереднього стану, згідно фото фіксації фасаду до самочинного будівництва;
-не чинити йому перешкод у користуванні горищем та електрощитовою будинку.
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що у 2006 році він (позивач) набув право власності на квартиру АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу № ВСО № 717627 від 3 лютого 2006 року. 15 грудня 2006 року ним зареєстровано право власності на цю квартиру (витяг № 12914760). Зазначає, що на підставі розпорядження Франківської районної адміністрації Львівської міської ради №1247 від 22 вересня 2003 року визначено приміщення, які належать до його квартири, які складають 53% до всього будинковолодіння, або 53/100 ідеальних його частин. Квартирі АДРЕСА_4 вказаного будинку, власниками якої є відповідачі, на підставі дублікату свідоцтва Серії НОМЕР_1 належать приміщення, що становлять 47% до всього будинковолодіння, або 47/100 і ідеальних частин. Відповідачі здійснили самочинне будівництво, а саме: добудову розмірами 3,34 м х 8,90 м, 4,60 м х 1,60 м та надбудову розмірами 8,90 м х 8,50 м, 4,60 м х 1,60 м до квартири АДРЕСА_4 будинку, а також збудували два цегляні гаражі на прибудинковій території. Це стверджується фотофіксацією фасаду будинку до та після самочинного будівництва, технічним паспортом будинку від 7 липня 2003 року та технічним паспортом будинку від 5 травня 2010 року. Вказує, що після смерті ОСОБА_7 в 2012 році, ОСОБА_5 успадкувала належну спадкодавцю частку квартири АДРЕСА_4 у зазначеному будинку. 23 грудня 2015 року рішенням Франківського районного суду м.Львова за ОСОБА_5 визнано право власності на квартиру АДРЕСА_4 з надбудовами будинку та гараж площею 18 3 кв.м. Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 25 липня 2017 року скасовано рішення суду першої інстанції в частині визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 та гараж площею 18,3 кв.м. Апеляційним судом ухвалено в цій частині нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_8 про визнання права власності на квартиру та гараж. Рішенням Франківського районного суду від 28 листопада 2019 року визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 30 липня 2016 року. Скасовано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис №15711590 від 3 серпня 2016 року про право власності на цю квартиру. В результаті самочинного будівництва його (позивача) позбавлено вільного доступу до горища, яке є спільною сумісною власністю, та електрощитової, на якій знаходяться вхідні запобіжники електропостачання квартири. Стверджує, що попередні власники квартири АДРЕСА_5 - ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та він ( ОСОБА_1 ) згоди на будівництво не надавали. З метою врегулювання спору неодноразово звертався до відповідачів, на що отримував відповідь, що в даній квартирі проживають орендарі, поселені ОСОБА_5 , місцезнаходження якої їм не відоме. 
Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 12 квітня 2021 року у задоволенні позову  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні горищем та електрощитовою будинку – відмовлено.
Постановою Львівського апеляційного суду 30 вересня 2021 року у даній справі апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Франківського районного суду м. Львова від 12 квітня 2021 року залишено без змін.
Відповідно до ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:
1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;
2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати;
3) судом не вирішено питання про судові витрати;
4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.
Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено.
Так, з матеріалів справи, а саме із вступної та резолютивної частини рішення по суті розгляду позову та повного тексту рішення суду від 12.04.2021 року (Т.1 а.с. 224-231) вбачається, що суд першої інстанції у рішенні від 12 квітня 2021 року відмовив у задоволенні позову повністю, про що йшлося вище.
       Окрім цього, оскаржуючи вказане вище рішення, позивач в апеляційній скарзі не зазначав, що судом першої інстанції було не вирішено частину позовних вимог, чого, як вбачається із змісту рішення, – не було.
Постановою Львівського апеляційного суду 30 вересня 2021 року у даній справі апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Франківського районного суду м. Львова від 12 квітня 2021 року залишено без змін.
Зважаючи на вказане, колегія суддів вважає, що переглядаючи рішення суду першої інстанції, яким у задоволенні позову було відмовлено повністю, апеляційний суд у своїй постанові, вважав мотивацію суду першої інстанції при відмові у позові належною та залишив таке рішення суду першої інстанції без змін.
Враховуючи вказане, а саме те, що рішенням суду у задоволенні позову було відмовлено повністю та таке рішення переглянуте судом апеляційної інстанції та залишено в силі, – підстав для ухвалення додаткового рішення у суду першої інстанції не було, оскільки, вимоги, про які вказує позивач були розглянуті та у задоволенні таких було відмовлено, тому судом правильно відмовлено в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення.
Зважаючи на вказане, доводи апеляційної скарги слід визнати безпідставними, а саму скаргу слід відхилити, ухвалу ж суду першої інстанції слід залишити без змін, як таку, що відповідає обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

       апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
       Ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 11 лютого 2022 року – залишити без змін.
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

       Повний текст постанови складено 22 листопада 2022 року.

       Головуючий:                                                                   Я.А. Левик

               Судді:                                                                    Н.П. Крайник

М.М. Шандра