ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
27 жовтня 2022 року
м. Київ
справа № 761/3266/17
провадження № 51-5938 км 21
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                         ОСОБА_6,
суддів                                              ОСОБА_7, ОСОБА_8, 
за участю:
секретаря судового засідання  ОСОБА_9,
прокурора                               ОСОБА_10,
потерпілої                               ОСОБА_1 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_11, яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_2 , на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 22 травня 2020 та ухвалу Київського апеляційного суду від 30 вересня 2021 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12016100100011955, за обвинуваченням 
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ), громадянина України, раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами 
першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 22 травня 2020 року ОСОБА_2 засуджено за ч. 1 ст. 286 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 300 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 5100 грн без позбавленням права керувати транспортними засобами. 
На підставі ч. 4 ст. 74 КК України звільнено ОСОБА_2 від призначеного покарання у зв`язку з закінченням строків давності.
Вирішено цивільний позов та питання речових доказів у провадженні. 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 30 вересня 2021 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_2 залишено без зміни.  
Згідно з вироком суду, ОСОБА_2 визнано винуватим та засуджено за те, що він, 02 травня 2016 року, приблизно о 20 год, не маючи посвідчення водія, керуючи автомобілем «Toyota» д.р.з. НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Басейній зі сторони вул. Круглоуніверситетської у напрямку вул. Великої Васильківської, наближаючись до регульованого світлофорними об`єктами перехрестя вул. Хрещатик - вул. Басейної у м. Києві, грубо порушив вимоги пункту 2.3 б) ПДР, проігнорував вимоги дорожніх знаків 5.16, виїхав на перехрестя та здійснив поворот ліворуч у забороненому напрямку на вул. Хрещатик від вул. Басейної в напрямку вул. Великої Васильківської у м. Києві та допустив зіткнення з автомобілем «Hyunday» д.р.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 , який рухався з права ліворуч на дозволяючий сигнал світлофору з бул. Тараса Шевченка. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, потерпіла ОСОБА_1 отримала, відповідно до висновку експерта, середньої тяжкості тілесні ушкодження. 
Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_11 просить судові рішення щодо засудженого ОСОБА_2 скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Як на підставу для прийняття такого рішення вказує, що судами під час розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_2 порушені норми процесуального права, оскільки не надано належної оцінки висновку експерта, в якому зазначено про відсутність прямого причинно-наслідкового зв`язку між подією та тілесними ушкодженнями, що, на думку захисника, було проявом упередженого ставлення суду до засудженого.Крім того, вважає, що ухвала апеляційного суду не відповідає положенням ст. 419 КПК України.
Позиції інших учасників судового провадження
Потерпіла під час касаційного розгляду вважала, що касаційна скарга захисника не підлягає задоволенню, а судові рішення просить залишити без зміни.
Під час касаційного розгляду прокурор вважав за необхідне касаційну скаргу захисника залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без зміни.
Мотиви Суду
Положенням ч. 1 ст. 433 КПК України визначено, що суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. 
У поданій касаційній скарзі захисник порушує питання щодо неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Відповідно до приписів ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.
Таким чином, касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Натомість зазначені обставини були предметом перевірки суду апеляційної інстанції. 
За нормами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до ст. 94 КПК України суд під час прийняття відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, повинен оцінювати кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - із точки зору достатності та взаємозв`язку.
Обвинувальний вирок ухвалюється судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.
Доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, висновок суду першої інстанції, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, про доведеність винуватості засудженого ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, зроблено з додержанням вимог ст. 23 КПК України на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, які підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду й оціненими відповідно до вимог ст. 94 цього Кодексу.
За встановлених судом фактичних обставин кримінального провадження дії   ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 286 КК кваліфіковано правильно.
В основу вироку суд обґрунтовано поклав послідовні показання засудженого ОСОБА_2 щодо самого факту дорожньо-транспортної пригоди, потерпілої ОСОБА_1 , свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ; даними, що містяться у: протоколах огляду місця події зі схемою від 02 травня 2016 року; висновках судово-медичних експертиз від 21 листопада 2016 року №142/Е, від 13 грудня 2019 року №031-59-2019; протоколі огляду від 01 жовтня 2016 року відеозапису дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 02 травня 2016 року, на якій зафіксоване зіткнення автомобілів.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції дотримався вимог ст. 22, ч. 1 ст. 337 КПК України щодо змагальності сторін, рівності прав на збирання та подання доказів і судового розгляду в межах висунутого обвинувачення.
Порушень процесуального порядку збирання, наведених у вироку, доказів за матеріалами кримінального провадження не встановлено та судом в цілому правильно вирішено питання про їхню належність та допустимість, з урахуванням положень статей 85, 86, 94 КПК України.
Досліджені в судовому засіданні докази є логічними, послідовними, узгоджуються між собою, не викликають сумнівів у їх достовірності та об`єктивно підтверджують винуватість ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, за який його засуджено.
Вирок місцевого суду є законним, обґрунтованим та відповідає вимогам ст. 374 КПК України. 
Згідно зі ст. 419 КПК України в ухвалі апеляційного суду повинні бути зазначені мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, а також положення закону, яким він керувався; при залишенні апеляційної скарги без задоволення мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
Переглянувши вирок за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_11, надавши доводам належну оцінку, зокрема, безпосередньо заслухавши засудженого та захисника під час апеляційного розгляду з приводу доводів апеляційної скарги, апеляційний суд обґрунтовано погодився з висновками місцевого суду в допустимості покладених в основу обвинувального вироку доказів та доведеності винуватості ОСОБА_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. 
Колегія суддів вважає, що постановлена за результатами розгляду апеляційної скарги захисника ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України та погоджується з наведеними у ній висновками про законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції.
Що стосується доводів захисника про те, що суд першої інстанції, як на доказ винуватості ОСОБА_2 , послався на висновок експерта № 031-59-2019 від 13 грудня 2019 року про відсутність прямого причинно-наслідкового зв`язку між нагноєнням у потерпілої та ДТП, яка відбулась 02 травня 2016 року, то вони є необґрунтованими, оскільки в цьому ж висновку зазначено, що відновлення травми правої нижньої кінцівки, яку зазнала ОСОБА_1 , враховуючи лише об`єм гематоми, без надання кваліфікованої медичної допомоги, не відбувається в строк до 21 дня, а тому ця травма відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеня тяжкості за критерієм тривалості розладу здоров`я.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність у справі колегією суддів не встановлено, а тому підстав, передбачених ст. 438 КПК України, для  скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень та задоволення касаційних вимог захисника немає. 
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Суд
ухвалив:
Вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 22 травня 2020 та ухвалу Київського апеляційного суду від 30 вересня 2021 року щодо ОСОБА_2 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_11 - без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_6                                      ОСОБА_7                         ОСОБА_8