Номер провадження: 22-ц/813/8834/22 
Справа № 522/11145/20
Головуючий у першій інстанції Чернявська Л. М.
Доповідач Коновалова В. А.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

                                               ПОСТАНОВА
Іменем України

19.12.2022 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Коновалової В.А.,
суддів: Карташова О.Ю., Стахової Н.В., 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі - Державна казначейська служба України, Головне управління Національної поліції в Одеській області, Прокуратура Одеської області,
розглянувши в порядку спрощеного провадження (без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України) справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_2 ,
на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 вересня 2022 року, ухваленого судом у складі судді Чернявської Л.М. у м. Одеса,
за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції в Одеській області, Прокуратури Одеської області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями і діями органів досудового розслідування та прокуратури,
в с т а н о в и в:
Короткий зміст позовних вимог
У липні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції в Одеській області, Прокуратури Одеської області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями і діями органів досудового розслідування та прокуратури, в обґрунтування якого зазначила, що 05 квітня 2017 року Слідчим відділом Білгород-Дністровського відділу поліції Національної поліції України розпочато кримінальне провадження № 12017160240000840, в якому з 20.11.2017 року ОСОБА_1 є підозрюваною у виготовленні та підробленні документів, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, а також у використанні завідомо підроблених документів. 
Позивач зазначає, що незважаючи на те, що строки досудового розслідування закінчились, ні слідчим слідчого СВ Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області Шаповалом А.В., ні прокурором Білгород-Дністровської місцевої прокуратури не прийнято рішення про закриття кримінального провадження або звернення до суду з обвинувальним актом, що призводить до порушення прав позивача на розумні строки тривалості провадження та до завдання їй моральної шкоди. 
Факт недбалого відношення до своїх службових обов`язків також підтверджується листуванням Білгород-Дністровської місцевої прокуратури, Білгород-Дністровського відділу поліції, адресованим позивачу на численні звернення та скарги, що також є доказом порушення строків досудового розслідування та його неефективності. 
Незаконною бездіяльністю слідчого СВ Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області Шаповала А.В. та прокурорів Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Одеської області, які здійснюють процесуальне керівництво у кримінальному провадженні, завдано моральної шкоди позивачу, а саме: ОСОБА_1 вважає себе приниженою та морально подавленою, а тому змушена докладати зусиль для організації свого життя. Розмір моральної шкоди позивач оцінює у 50000 грн, адже тривалим, більш ніж трирічним розслідуванням відносно неї кримінального провадження завдано значних моральних страждань, що вплинуло на її психологічний стан.
Позивач просила суд з врахуванням заяви про зміну предмету позову від 17 лютого 2021 року, стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди 50000 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Приморський районний суд м. Одеси рішенням від 21 вересня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції в Одеській області, Прокуратури Одеської області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями і діями органів досудового розслідування та прокуратури відмовив.
Суд першої інстанції обґрунтував рішення тим, що ухвала Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26 травня 2020 року по справі № 405/2829/17 (номер провадження 1-кс/495/857/2020), якою на думку позивача, встановлено факти дій, що обмежують та порушують права ОСОБА_1 встановлює лише необхідність строку проведення досудового розслідування кримінального провадження № 12017160240000840 від 05.04.2017 року у 2 місяці для прийняття з передбачених ч. 1 ст. 283 КПК України процесуальних рішень. При цьому, будь-якої оцінки стосовно правомірності чи неправомірності дій чи бездіяльності даних уповноважених осіб слідчий суддя не надає.
Суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_1 отримує поштові відправлення з повідомленням про підозру разом з повісткою про виклик до слідчого, водночас на виклик не з`являється.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивачем, в порушення вимог ст. 81 ЦПК України, не підтверджено факту заподіяння моральної шкоди у розмірах, вказаних у позовній заяві, не доведено за яких обставин, та якими саме діями заподіяно шкоду, не встановлено причинно-наслідкового зв`язку між морально-матеріальною шкодою та діями заподіювача, не доведено незаконність таких дій.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовну заяву ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції в Одеській області, Прокуратури Одеської області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями і діями органів досудового розслідування та прокуратури задовольнити, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що суд першої інстанції навів в оскаржуваному рішенні припущення щодо того, що ОСОБА_1 отримує поштові відправлення з повідомленням про підозру разом з повісткою про виклик до слідчого, водночас на виклик не з`являється, однак вказане не відповідає обставинам справи, оскільки таких доказів не містять ні матеріали справи, ні матеріали кримінального провадження № 12017160240000840.
Також посилається на те, що зі змісту ухвали Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26 травня 2020 року по справі № 405/2829/17 вбачається, що подальше розслідування кримінального провадження без прийняття процесуальних рішень є прямим та суттєвим втручанням в права та законні інтереси ОСОБА_1 , вказана ухвала набрала законної сили, тому мала преюдиціальне значення для суду першої інстанції. В цій частині позивач посилалась на висновки Верховного Суду викладені в постанові від 28.01.2020 року у справі № 354/28/17.
Звертає увагу на закінчення строку досудового розслідування у кримінальному провадженні в жовтні 2018 року, що підтверджено прокурором та фактично встановлено судовим рішенням після дослідження матеріалів кримінального провадження.

(2) Позиція інших учасників справи
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 09.11.2022 року Державній казначейській службі України, Головному управлінню Національної поліції в Одеській області та Прокуратурі Одеської області роз`яснювалось право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу відповідно, проте відзиву до суду не надходило.
Процедура реєстрації в ЄСІТС (реєстрація Електронного кабінету, реєстрація офіційної електронної адреси) передбачає проходження запропонованої засобами Електронного кабінету процедури реєстрації з використанням кваліфікованого електронного підпису, та внесенням контактних даних особи, зокрема адреси електронної пошти, номера телефону (в тому числі мобільного), зазначенням інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику (пункт 9 Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи).
Відповідачі Державна казначейська служба України, Головне управління Національної поліції в Одеській області та Прокуратура Одеської області зареєстровані у підсистемі «Електронний кабінет» за допомогою своїх офіційних електронних адрес.
Згідно з пунктом 17 розділу ІІІ Положення про ЄСІТС, особам, які зареєстрували Електронний кабінет, суд надсилає документи у справах, в яких такі особи беруть участь, в електронній формі шляхом їх надсилання до Електронного кабінету таких осіб або в інший спосіб, передбачений процесуальним законодавством, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.
Одеським апеляційним судом Державній казначейській службі України, Головному управлінню Національної поліції в Одеській області та Прокуратурі Одеської області надсилалась копія апеляційної скарги та ухвала про відкриття провадження у справі, які доставлені до електронних кабінетів 09.11.2022 року та 08.11.2022 року відповідно, що підтверджується довідками про доставку електронних документів.
Копію ухвали про відкриття апеляційного провадження надіслана на електронну адресу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , вказану ним у апеляційній скарзі, та отримана останнім 11.11.2022 року, про що свідчить довідка про доставку електронного листа.
Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Предметом позову в цій справі є вимога про стягнення моральної шкоди в сумі 50000 грн, тобто ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2481 * 100 = 248100 грн), тому справа є малозначною в силу прямої вказівки в ЦПК України.
Оскільки справа є малозначною, то розгляд апеляційної скарги проводиться без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України.
Згідно ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час та місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.
Інформація про призначення даної справи до розгляду у апеляційному суді без повідомлення учасників справи завчасно розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову вважав, що ухвала слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26 травня 2020 року лише встановлює необхідність строку проведення досудового розслідування кримінального провадження № 12017160240000840 від 05.04.2017 року у 2 місяці для прийняття з передбачених ч. 1 ст. 283 КПК України процесуальних рішень. Будь-якої оцінки стосовно правомірності чи неправомірності дій чи бездіяльності даних уповноважених осіб слідчий суддя не надав.
Також суд враховував, що ОСОБА_1 отримує поштові відправлення з повідомленням про підозру разом з повісткою про виклик до слідчого, водночас підозрювана на виклик не з`являється.
Тому суд дійшов висновку, що позивачем не підтверджено факту заподіяння йому моральної шкоди у розмірах, вказаних у позовній заяві, не доведено за яких обставин та якими саме діями заподіяно шкоду, не встановлено причинно-наслідкового зв`язку між морально-матеріальною шкодою та діями заподіювача, не доведено незаконність таких дій.
Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі колегія суддів вважає, що рішення суду не відповідає вимогам закону та обставинам справи, з огляду на таке.
Частиною четвертою статті 265 ЦПК України передбачено, що у мотивувальній частині рішення зазначаються: 1) фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини; 2) докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення; 3) мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику; 4) чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду; 5) норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування; 6) норми права, на які посилалися сторони, які суд не застосував, та мотиви їх незастосування.
Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, ухвалення законного й обґрунтованого рішення.
Проте, суд першої інстанції не з`ясував всі обставини, які мають значення для правильного вирішення справи та не  надав оцінки усім доказам у справі,  які надавались сторонами.
Судом першої інстанції встановлено, що у провадженні слідчого відділу Білгород-Дністровського відділу поліції Національної поліції України перебуває кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 12017160240000840 від 05 квітня 2017 року за підозрою ОСОБА_1 за ознаками злочинів, передбачених ч. 3 ст. 358 та ч. 4 ст. 358 КК України.
Із матеріалів справи вбачається, що 20 листопада 2017 року слідчим СВ Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області  майором поліції Шаповалом А.В. за погодженням з прокурором Білгород-Дністровської місцевої  прокуратури Одеської області  складено повідомлення про підозру  ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 358 та ч. 4 ст. 358 КК України, яке отримано останньою 28 листопада 2017 року.
06 грудня 2017 року слідчим СВ Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області майором поліції Шаповалом А.В. за погодженням з прокурором Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Одеської області винесено постанову про зупинення досудового розслідування та оголошено підозрювану ОСОБА_1 в розшук.
Ухвалою слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10 вересня 2018 року скасовано постанову слідчого СВ Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області майора поліції Шаповала А.В. про зупинення досудового розслідування та оголошення підозрюваного у розшук від 06 грудня 2017 року у кримінальному провадженні № 12017160240000840 від 05 квітня 2017 року.
В ухвалі зазначено, що жодних повідомлень про проведення слідчих дій та викликів від слідчого чи іншої уповноваженої особи у кримінальному провадженні № 12017160240000840 від 05 квітня 2017 року ОСОБА_1 не отримувала, відповідно слідчим дії щодо виклику ОСОБА_1 не здійснювалися.
13 грудня 2018 року захисником Сільницьким І.В. в інтересах ОСОБА_1 , подане до Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області клопотання про закриття кримінального провадження № 12017160240000840 від 05 квітня 2017 року у зв`язку з відсутністю доказів, необхідних для доведення винуватості ОСОБА_1 в суді та вичерпання всіх можливостей для їх отримання на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України.
Ухвалою слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28 грудня 2018 року скаргу ОСОБА_2 подану в інтересах ОСОБА_1 на бездіяльність уповноваженої особи СВ Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області щодо ненадання відповіді на клопотання задоволено. Зобов`язано уповноважену особу Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області розглянути клопотання ОСОБА_2 , подане в інтересах ОСОБА_1 , що було прийняте та зареєстроване у Білгород-Дністровському ВП ГУНП в Одеській області 13 грудня 2018 року.
Ухвалою слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09 грудня 2019 року скасовано постанову Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області Шаповала А.В. від 22 лютого 2019 року про зупинення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12017160240000840 від 05 квітня 2017 року, у зв`язку з тим, що постанова винесена слідчим СВ Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області майором поліції Шаповалом А.В. без належного погодження з прокурором, тому досудове розслідування зупинене з порушенням ст. 280 КПК України.
Ухвалою слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13 березня 2020 року скасовано постанову Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області від 26 грудня 2019 року про зупинення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12017160240000840 від 05 квітня 2017 року.
В ухвалі слідчого судді зазначено, що матеріалами справи та матеріалами кримінального провадження не встановлено жодних належних підтверджень про повідомлення ОСОБА_1 щодо проведення слідчих дій та її викликів до органів досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12017160240000840 від 05 квітня 2017 року, відповідно до вимог Кримінального процесуального кодексу України.
Зазначені обставини свідчать про те, що позивачка, від імені якої діяв захисник, неодноразово зверталася до суду зі скаргами на рішення та бездіяльність СВ Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області щодо незаконності постанов про зупинення досудового розслідування та ненадання відповіді на клопотання кримінальному провадженні № 12017160240000840 від 05 квітня 2017 року.
Ухвалою слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26 травня 2020 року задоволено скаргу захисника Сільницького І.В. та встановлено слідчому СВ Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області у провадженні якого перебуває кримінальне провадження № 12017160240000840 від 05 квітня 2017 року, а також прокурору у даному кримінальному провадженні, строк 2(два) місяця для завершення досудового розслідування кримінального провадження № 12017160240000840 від 05 квітня 2017 року та прийняття одного з процесуальних рішень, передбачених статтею 283 КПК України щодо ОСОБА_1 .
Зазначеною ухвалою слідчого судді встановлено, що строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12017160240000840 від 05 квітня 2017 року закінчився наприкінці жовтня 2018 року. Кримінальним процесуальним законодавством чітко встановлено, що строк досудового розслідування з моменту повідомлення особи про підозру не може перевищувати 12 місяців, отже проведення досудового розслідування протягом трьох років, а саме з 04 квітня 2017 року є порушенням принципу розумності строків у кримінальному провадженні. В ухвалі зазначено, що право ОСОБА_1 на справедливий розгляд справи в розумні строки без необґрунтованих затримок, визначене ст. ст. 9, 21, 113, 283 КПК України є порушеним. Подальше розслідування зазначеного кримінального провадження і згадування в їх контексті ОСОБА_1 без прийняття процесуальних рішень про звернення до суду з обвинувальним актом чи його закриття є прямим та суттєвим втручанням в права та законні інтереси ОСОБА_1 , визначені ч. 5 ст. 28 КПК України щоб обвинувачення щодо неї в найкоротший строк або стало предметом судового розгляду, або щоб відповідне кримінальне провадження щодо неї було закрито. 
Із листа Головного Управління національної поліції в Одеській області від 10 червня 2020 року вбачається, що керівництвом ГУНП в Одеській області проводилося службове розслідування за результатами якого прийнято рішення - за порушення вимог ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», п. 4 ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції, ч. 2 ст. 9, ч. 1 ст. 28, ч.1 ст 40, ст. 220, ст. 280 КПК України, що виразились у незабезпеченні повного, швидкого і неупередженого розслідування кримінального провадження № 12017160240000840 від 05 квітня 2017 року, належному розгляді під час його розслідування клопотань та адвокатських запитів, заслуговує на увагу притягнення до дисциплінарної відповідальності майор поліції Шаповал А.В. , слідчий СВ Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області, однак на час призначення службового розслідування строк застосування дисциплінарного стягнення закінчився.
Ураховуючи викладені обставини колегія суддів вважає, що систематичне прийняття рішень СВ Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області, які не відповідають вимогам КПК України, свідчить про протиправну бездіяльність осіб СВ Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області та надмірну тривалість досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12017160240000840 від 05 квітня 2017 року
Частиною першою статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
На підставі вказаної норми відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади.
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.
Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.
Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).
Частиною першою статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Згідно статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
Відповідно до загальних підстав відшкодування шкоди, передбачених частиною другою статті 1167, статтями 1173, 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади відшкодовується державою незалежно від вини цих органів чи осіб.
Вимога ефективності судового захисту кореспондується з міжнародними зобов`язаннями України. Зокрема, стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та частиною четвертою статті 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
У справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (рішення від 15 жовтня 2009 року пункт 64) ЄСПЛ зазначив, що засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути «ефективним» як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося.
Отже, адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Сама лише констатація у судовому рішення порушення прав позивача не завжди може бути достатньою для того, щоб захист міг вважатися ефективним. Особливо якщо позивач вважає, що шкоду йому заподіяно.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 464/3789/17, де, зокрема, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (пункт 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (пункт 52). Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (пункт 56).
Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано.
У практиці ЄСПЛ порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди (справа «Рисовський проти України» рішення від 20 жовтня 2011 року пункти 86, 89, справа «Антоненков та інші проти України» рішення від 22 листопада 2005 року пункт 71).
Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про завдання моральної шкоди.
Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.
У справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування ЄСПЛ виходить із презумпції спричинення моральної шкоди позивачу відповідачем та обов`язку саме відповідача спростувати таку презумпцію. У контексті визнання ЄСПЛ існування спростовної презумпції завдання моральної шкоди прикладом може слугувати, зокрема, рішення від 15 жовтня 2009 року у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України», де ЄСПЛ послався на своє рішення у справі Бурдова № 2, у якому зазначив таке: «Існує обґрунтована й водночас спростовна презумпція, що надмірно тривале провадження даватиме підстави для відшкодування моральної шкоди».
Аналогічна позиція викладена ЄСПЛ у справі «Ромашов проти України» рішення від 27 липня 2004 року, де ЄСПЛ указав, що моральна шкода завдана самим фактом порушення з боку державного органу.
Звертаючись до суду з позовом позивачка просила стягнути на її користь з Державного бюджету України моральну шкоду у розмірі 50000 грн зазначивши, що незважаючи на закінчення строків судового розслідування понад півтора роки тому, стороною обвинувачення до теперішнього часу не прийнято рішення про його завершення, що призводить до порушення прав ОСОБА_1 на розумні строки тривалості провадження та до завдання їй моральної шкоди. Вважає, що незаконною бездіяльністю слідчого СВ Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області Шаповала А.В. та прокурорів Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Одеської області, які здійснюють процесуальне керівництво у кримінальному провадженні, їй завдано моральної шкоди, а саме: вважає себе приниженою та морально подавленою, змушена докладати зусиль для організації свого життя, перебуває у стані невизначеності та протягом понад трьох років за нею безпідставно зберігається статус підозрюваної у вчиненні кримінального провадження. 
Позивачка  посилаючись на положення ст. 1174 ЦК України зазначає, що підставою для відшкодування їй моральної шкоди є противоправна бездіяльність слідчого СВ Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області майора поліції Шаповала А.В. та прокурора Білгород-Дністровської прокуратури.
Відповідно до положень статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою.
У постанові Верховного Суд у складі колегії суддів Другої палати Касаційного цивільного суду від 21 лютого 2018 року у справі № 522/22008/15-ц (провадження № 61-3462св18) зроблено висновок, що «як свідчить тлумачення статей 23, 1174 ЦК моральна шкода, завдана фізичній особі незаконною бездіяльністю посадової особи при здійсненні нею своїх повноважень відшкодовується державою і при визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості».
       У пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про  судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня  1995 року зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Ураховуючи викладені обставини, а саме:  строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12017160240000840 від 05 квітня 2017 року закінчився наприкінці жовтня 2018 року; на час звернення позивачки до суду з цим позовом досудове розслідування не завершено і процесуальне рішення, передбачене ст. 283 КПК України, не прийнято; встановлення порушення права ОСОБА_1 на справедливий розгляд справи в розумні строки без необґрунтованих затримок; надмірна тривалість досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12017160240000840 від 05 квітня 2017 року, в якому позивачка мала статус підозрюваної, неодноразове прийняття слідчим СВ Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області постанов про зупинення досудового розслідування, які не відповідали вимогам КПК і скасовувалися судом, що свідчить про протиправну бездіяльність СВ Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області, колегія суддів вважає доведеною наявність моральної шкоди спричиненої позивачу у вигляді душевних страждань, які вона зазнала.
При цьому, колегія суддів вважає, що заявлений розмір відшкодування моральної шкоди не обґрунтований позивачем у повній мірі, враховуючи обставини справи, оцінюючи тривалість часу, глибину моральних переживань позивача, їх характер, розчарування, перебування у стані тривалої невизначеності, необхідності докладати зусилля для організації свого життя, зокрема звернення до суду, апеляційний суд вважає, що відшкодування моральної шкоди в розмірі 3000 гривень є справедливою компенсацією зурахуванням засад розумності та справедливості.
Посилання Головного управління Національної поліції в Одеській області на те, що реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого під час досудового розслідування в межах кримінального провадження та їх скасування не є підставою для відшкодування моральної шкоди, не заслуговують на увагу, оскільки в цій справі правовою підставою для відшкодування моральної шкоди є не факт скасування процесуальних рішень слідчого СВ Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області, а саме систематичне прийняття відповідних рішень з порушенням вимог КПК України, що свідчить про бездіяльність службових осіб СВ Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області, надмірну тривалість досудового розслідування.
У постановах Великої Палати Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 641/8857/17 (провадження № 14-514цс19) (пункти 63, 64), від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19) (пункт 71) зазначено, що у справах про відшкодування шкоди державою остання бере участь як відповідач через той орган, діянням якого завдано шкоду.
Залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів Державної казначейської служби України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц (провадження  № 14-515цс19) (пункт 44)).

Щодо суті апеляційної скарги
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України). 
Апеляційний суд вважає, що рішення суду про відмову у задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції в Одеській області, Прокуратури Одеської області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями і діями органів досудового розслідування та прокуратурислід скасувати відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги  ОСОБА_1 задовольнити частково. Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди 3000 (три тисячі) грн. 
Керуючись ст.ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374,  ст. 376, 384 ЦПК України,  апеляційний суд у складі колегії суддів

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_2 , задовольнити частково.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 вересня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції в Одеській області, Прокуратури Одеської області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями і діями органів досудового розслідування та прокуратури задовольнити частково.
Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , у рахунок відшкодування моральної шкоди 3000 (три тисячі) грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий                                                                 В.А. Коновалова

Судді                                                                        О.Ю. Карташов 

 Н.В. Стахова