ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний № 336/2445/22                                 Головуючий в 1 інст. Звєздова Н.С.
Провадження № 33/807/499/22                                         Доповідач в 2 інст. Рассуждай В.Я.
Категорія: ч.1 ст. 130 КУпАП
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
       
21 жовтня 2022 року         м. Запоріжжя
Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Запорізького апеляційного суду справу, за апеляційною скаргою захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвоката Філіпського О.С. на постанову Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 9 серпня 2022 року, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого ПП « ОСОБА_2 », проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000,00 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік, стягнуто судовий збір, - 

В С Т А Н О В И В :

Згідно постанови суду першої інстанції, встановлено, що 9 червня 2022 року о 20.50 годині в м. Запоріжжі, Шевченківський район, вул. Чарівна 145-б, водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом ЗАЗ 110308, реєстраційний номер, НОМЕР_1 з явними ознаками наркотичного сп`яніння (зіниці очей, що не реагують на світло, почервоніння очей, жвавість рухів). Від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законодавством порядку у медичному закладі у лікаря нарколога відмовився на місці зупинки транспортного засобу. Від керування відсторонений, про повторність попереджений, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_1 – адвокат Філіпський О.С. вважає постанову суду першої інстанції незаконною та такою, що підлягає скасуванню. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом не встановлено підстав зупинки транспортного засобу, яким керував     ОСОБА_3 . 
Судом не встановлено, з яких підстав працівник поліції, який зупинив транспортний засіб та висунув безпідставну вимогу   ОСОБА_4  про проходження освідування на стан наркотичного сп`яніння, після чого     ОСОБА_3 з його вимогою, що відображено на відеозаписі, не провів його освідування у медичному закладі. 
Апелянт вказує, що судом також не встановлено чи роз`яснювались   ОСОБА_4 передбачені законом наслідки відмови від медичного освідування. 
Відеозаписи події не є безперервними, що ставить сумнів обставини, зафіксовані ними. Також відеозаписи не підтверджують, що у   ОСОБА_5 виявлені ознаки наркотичного сп`яніння. 
Просить поновити строк на апеляційне оскарження, оскільки під час судового засідання було оголошено лише вступна і резолютивна частина рішення. Копію постанови ОСОБА_1 отримав лише 17.08.2022 року. 
Також просить постанову районного суду скасувати, а провадження закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП.
Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності   ОСОБА_1 та його захисник – адвоката Філіпський О.С. в судові засідання, які відбулися 30 вересня 2022 року та 21 жовтня 2022 року не з`явилися та заяв про відкладення розгляду не надали. 
Суд апеляційної інстанції вважає за можливим розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 та його захисника – адвоката Філіпського О.С.
Заявлене клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження вищевказаної постанови суду підлягає задоволенню, оскільки строк на оскарження рішення суду 19 серпня 2022 року, але копію постанови ОСОБА_1 згідно наявної в матеріалах справи розписки отримав лише 17 серпня 2022 року, що дійсно могло стати перешкодою для своєчасного подання апеляційної скарги. 
Виходячи з того, що доводи апелянта щодо причин пропуску строку на апеляційне оскарження є переконливими, виходячи з принципу правовляддя, який визнається і діє в Україні (ст.8 Конституції України), задля забезпечення особі, що притягається до адміністративної відповідальності, можливості реалізувати свої процесуальні права, подана апеляційна скарга підлягає розгляду. 
Перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції доходить до наступних висновків.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами.
Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Готуючись до розгляду справи про адміністративне правопорушення, зокрема, підлягають вирішенню питання: чи правильно складено протокол та інші матеріали справи, чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду, чи витребувано необхідні додаткові матеріали.
Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення необхідно належно з`ясовувати питання: чи було вчинене таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Також при розгляді справ про адміністративні правопорушення необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247, 280 КУпАП, а зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 цього Кодексу. У ній, зокрема, потрібно наводити докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначати мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
У відповідності з ч.ч.1, 2 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. 
Згідно з ст. 6 Європейської Конвенції, кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Як передбачено ст. 6 Конвенції, кожен має право на справедливий розгляд справи та встановлення обґрунтованості будь-якого висунутого проти нього обвинувачення. 
У практиці Європейського суду з людських прав існує тенденція поступової універсалізації понять «обвинувачення адміністративним проступком» та «обвинувачення, які мають ознаки злочину», залежно від ступеня суспільної небезпеки (рішення у справі «Лутц проти Німеччини», «Отцюрк проти Німеччини», «Девеср проти Бельгії», «Адольф проти Австрії» та ін.).
Усталеною практикою Європейського суду з людських прав, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів мають належним чином бути викладені підстави, на яких вони ґрунтуються (рішення у справі «Морейра Феррейра проти Португалії (№ 2)» [ВП] (Moreira Ferreira v. Portugal (no. 2) [GC], заява № 19867/12, пункт 84, від 11 липня 2017 року). При розгляді питання справедливості кримінального провадження Суд встановлював, зокрема, що, ігноруючи конкретний, відповідний і важливий аргумент обвинуваченого, національні суди не виконують своїх зобов`язань за пунктом 1 статті 6 Конвенції (рішення у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine), заява № 42310/04, пункт 280, від 21 квітня 2011 року).
Право на справедливий судовий розгляд може вважатися ефективним, тільки якщо клопотання чи зауваження сторін дійсно «заслухані», тобто належним чином розглянуті судом (рішення у справі «Кармель Суліба проти Мальти» (Carmel Saliba v. Malta), заява № 24221/13, пункт 65, від 29 листопада 2016 року).
За змістом п. 42 рішення Європейського суду з прав людини «Бендерський проти України» від 15.11.2007 року зазначається, що право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені. 
Вказані вимоги закону і установленої практики захисту людських прав при розгляді адміністративної справи щодо ОСОБА_1 в повній мірі судом першої інстанції не дотримані, виходячи з наступного.
Визнаючи винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП суд першої інстанції послався на протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ №330205 (а.с.1), рапорт працівника поліції (а.с.2), направлення на огляд (а.с.3), відеозапис події (а.с.6). 
Разом з тим, суд першої інстанції, виходячи з постанови, не надав належної оцінки вказаним доказам у справі, внаслідок пришов, на переконання апеляційного суду, до помилкового висновку про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення. 
Апеляційний суд, аналізуючи вказані доводи апеляційної скарги та матеріали справи вважає, що скарга підлягає задоволенню. 
Згідно з п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
За відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Частиною 6 ст. 266 КУпАП передбачено, що направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
З протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку ОСОБА_7 відмовився.
У той же час, з наявного у справі відеозапису вбачається, що на пропозицію поліцейського пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки, ОСОБА_1 погодився. 
На місці зупинки ОСОБА_1 такий огляд пройшов про що свідчить відеозапис події. Результат огляду негативний, водій не перебуває в стані алкогольного сп`яніння. 
Потім працівник поліції пропонує пройти огляд вже на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я, ОСОБА_1 також погоджується. 
У даному випадку поліцейський, отримавши згоду ОСОБА_1 на проведення огляду на стан сп`яніння, мав би виконувати вимоги п. 9 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України N 1452/735 від 9 листопада 201 року, згідно з яким з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.
Проте, працівник патрульної поліції фактично почав вчиняти дії, направлені на спонукання ОСОБА_1 до відмови від проведення огляду, тобто, до вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Вказаний висновок ґрунтується на змісті відеозапису, який переривається після згоди ОСОБА_1 пройти огляд на визначення стану наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я. Через деякий час відеофіксування поновлюється, де ОСОБА_1 від пропозиції вже іншого працівника поліції пройти огляд відмовляється.
Отже певний період спілкування ОСОБА_1 з працівниками поліції не зафіксовано взагалі, що в даному конкретному випадку істотно вплинуло на процедуру виявлення правопорушення. 
Даючи оцінку наявним у справі доказам у їх сукупності, апеляційний суд вважає, що усі зазначені дії поліцейського, вчинені після того, як ОСОБА_1 погодився пройти огляд на стан сп`яніння, були незаконними, оскільки заборонено вливати на особу будь-яким чином. 
Правова конструкція норми ст. 130 КУпАП передбачає, що відмова від проходження огляду повинна бути добровільна та особа, повинна розуміти наслідки такої відмови. 
Тому залишаються не спростованими припущення з приводу того, що дії працівника поліції під час події по суті вчиненні виключено з метою спонукання ОСОБА_1 до висловлювання відмови від проходження огляду. 
З огляду на конкретні обставини зазначеної справи, є очевидним, що без зазначених не передбачених законом дій працівника патрульної поліції, правопорушення не було б вчинено. 
Наведене, унеможливлює зробити висновок про добровільність відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі, на що обґрунтовано послався апелянт в апеляційній скарзі.
З огляду на встановлені під час апеляційного розгляду обставини, апеляційний суд доходить висновку про відсутність достатніх підстав для притягнення ОСОБА_1 в даній конкретній ситуації до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, у зв`язку із недоведеністю його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за викладених у протоколі про адміністративне правопорушення та постанові суду обставин.
Проте, Кодексом України про адміністративні правопорушення не передбачено рішення суду у разі недоведеності винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення, а тому апеляційний суд доходить висновку про закриття провадження в цій частині на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутності в діях ОСОБА_1 вказаного складу адміністративного правопорушення.
Враховуючи викладене, постанова суду підлягає скасуванню, провадження у справі закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення сері ААБ №330205, а тому апеляційна скарга захисника підлягає задоволенню.
На підставі зазначеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвоката Філіпського О.С. про поновлення строків на апеляційне оскарження, задовольнити. 
Апеляційну захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвоката Філіпського О.С., задовольнити. 
Постанову Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 9 серпня 2022 року, якою  ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП скасувати. 
Провадження в справі про притягнення  ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення. 

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького 
апеляційного суду                                         В.Я. Рассуждай
Дата документу  Справа № 336/2445/22