Ухвала 
 
26 жовтня 2022 року                   
м. Київ
 
справа № 383/1273/21
провадження № 61-4809св22  
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Крата В. І., суддів: Дундар І. О., Коротуна В. М., Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Русинчука М. М.,
 
учасники справи:
позивач -ОСОБА_1 ,
відповідачі: голова Кетрисанівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області Поліщук Віктор Васильович, Кетрисанівська сільська рада Кропивницького району Кіровоградської області,
 
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргуОСОБА_1 на ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 02 травня 2022 року у складі колегії суддів: Мурашка С. І., Голованя А. М., Карпенка О. Л.,
Історія справи
У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся з позовом, у якому просив:
визнати незаконною та протиправною бездіяльність голови Кетрисанівської сільської ради Поліщука Віктора Васильовича щодо невнесення в порядок денний чергової сесії 11 сесії Кетрисанівської сільської ради, яка відбулася 29 жовтня 2021 року розгляд клопотання від 24 вересня 2021 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2 га у власність шляхом безоплатної передачі для ведення особистого селянського господарства;
стягнути з Кетрисанівської сільської ради на її користь моральну шкоду в розмірі 1 000 000 грн, завдану неналежним виконанням головою Кетрисанівської сільської ради своїх службових обов`язків і посадових повноважень, визначених у пунктах 1 і 8 частини 4 статті 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»;
зобов`язати голову Кетрисанівської сільської ради Поліщука В. В. внести в порядок денний чергової сесії Кетрисанівської сільської ради питання щодо розгляду її клопотання від 24 вересня 2021 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2 га у власність шляхом безоплатної передачі для ведення особистого селянського господарства;
зобов`язати голову Кетрисанівської сільської ради Поліщука В. В. направити на її адресу рішення, прийняте Кетрисанівською сільською радою за результатами розгляду її клопотання від 24 вересня 2021 року, рекомендованим повідомленням із повідомленням про його вручення.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 30 грудня 2021 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом 
ОСОБА_1 . Роз`яснено позивачу право на звернення з позовом до суду в порядку адміністративного судочинства.
Короткий зміст рішень суду апеляційної інстанції
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 07 лютого 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 30 грудня 2021 рокузалишено без руху та надано строк, який не може перевищувати десять днів з моменту отримання копії ухвали суду, для усунення її недоліків, а саме сплати судового збору за подання апеляційної скарги.
Апеляційний суд вказав, що безпідставними є посилання заявника про звільнення від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір». Роз`яснено, що відповідно до підпункту 9 пункту 1 частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір» визначено ставку судового збору за подання апеляційної і касаційної скарги на ухвалу суду, а тому у разі подання апеляційної скарги на ухвали суду судовий збір має бути сплачено незалежно від того, чи передбачено Законом України «Про судовий збір» справляння судового збору за подання тих заяв, за результатами розгляду яких постановляються відповідні ухвали.
28 квітня 2022 року ОСОБА_1 подав до Кропивницького апеляційного суду клопотання, в якому просив відкрити провадження за його апеляційною скаргою та повторно вказав, що він звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір».
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 02 травня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 30 грудня 2021 року повернуто.
Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що з аналізу позовних вимог вбачається, що позивачем в позовній заяві заявлено не тільки про відшкодування шкоди, а й інші позовні вимоги немайнового характеру. Відповідно до підпункту 9 пункту 1 частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір» визначено ставку судового збору за подання апеляційної і касаційної скарги на ухвалу суду, а тому у разі подання апеляційної скарги на ухвали суду судовий збір має бути сплачено незалежно від того, чи передбачено Законом України «Про судовий збір» справляння судового збору за подання тих заяв, за результатами розгляду яких постановляються відповідні ухвали. Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними в постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 березня 2018 року у справі 
№ 660/612/16-ц (провадження № 14-19цс18), від 29 травня 2018 року у справі 
№ 915/955/15 (провадження № 12-66гс18), в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2018 року у справі № 752/7347/16-ц (провадження № 61-10168сво18).
Апеляційний суд зазначив, що позивач, подаючи апеляційну скаргу на ухвалу Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 30 грудня 2021 року, не звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір». Копію ухвали Кропивницького апеляційного суду від 07 лютого 2022 року про залишення апеляційної скарги без руху було вручено адресату 21 квітня 2022 року. Проте, у встановлений судом строк вимоги ухвали Кропивницького апеляційного суду від 07 лютого 2022 року не виконанні, недоліки апеляційної скарги не усунуті. Тому апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід вважати неподаною та повернути заявнику.
Аргументи учасників справи
У травні 2022 року ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, у якій просить ухвалу апеляційного суду скасувати і передати справу до апеляційного суду для продовження розгляду.
Касаційну скаргу мотивовано тим, що згідно з пунктом 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.
Дія пункту 13 частини другої статті 3 указаного Закону розповсюджується на всі три судові інстанції. Зазначена норма Закону не звільняє від сплати судового збору, а встановлює право не справляти (не сплачувати) судовий збір за подання подібних позовів як у суді першої інстанції так і в судах інших інстанціях, а отже превалює над іншими положеннями Закону України «Про судовий збір».
Суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Така правова позиція підтримується Великою Палатою Верховного Суду в постановах у справах № 243/5078/17 від 21 листопада 2018 року; № 490/9823/16-ц від 12 грудня 2018 року та 
№ 61/12676/17 від 12 грудня 2018 року. «Доступ до правосуддя» обмежується судом з підстави несплати скаржником судового збору за подання апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції, за подання якої судовий збір не справляється.
Апеляційний суд помилково застосував постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2018 року у справі № 915/955/15 (провадження № 12-66гс18), в якій регулюються господарські відносини між двома юридичними особами, відносини між якими нічого спільного до цього цивільного позову про право на власність не мають. Це є обмеженням доступу до суду і унеможливлює подальший розгляд справи.
Рух справи
Ухвалою Верховного Суду від 14 червня 2022 року відкрито касаційне провадження в цій справі.
В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначено, що наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені абзацом 2 частини другої статті 389 ЦПК України.
Ухвалою Верховного Суду від 18 липня 2022 року справу призначено до судового розгляду.
Позиція Верховного Суду
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду заслухав суддю-доповідача, перевірив наведені у касаційній скарзі доводи, за результатами чого робить висновок про наявність правових підстав для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду з таких мотивів.
Заявником до апеляційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону (пункт 3 частини четвертої статті 356 ЦПК України).
Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (частина друга статті 133ЦПК України).
Судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду (пункт 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір»).
Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо (стаття 11 ЦПК України).
У рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням за конституційним зверненням асоціації «Дім авторів музики в Україні» щодо офіційного тлумачення положень пункту 7 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» у взаємозв`язку з положеннями пункту «г» частини першої статті 49 Закону України «Про авторське право і суміжні права» від 28.11.2013 № 12-рп/2013 зазначається, що сплата судового збору за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів є складовою доступу до правосуддя, який є елементом права особи на судовий захист, гарантованого статтею 55 Конституції України.
Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року). 
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
Об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду у постанові від 20 червня 2018 року у справі № 914/1748/17, здійснюючи системне телеологічне тлумачення приписів статей 3 та 4 Закону України «Про судовий збір» зробила висновок, що законодавець обрав спосіб справляння судового збору із застосуванням процентного співвідношення ставки судового збору в апеляційному та касаційному суді від ставки в суді першої інстанції. Відтак, позивач, звільнений від сплати судового збору за подання позовної заяви на підставі пункту 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір», звільнений від сплати судового збору також і в разі подання ним апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції. Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду вважає, що заявники, позивачі та інші категорії осіб, які згідно із статтею 3 Закону України «Про судовий збір» звільняються від сплати судового збору, підлягають такому звільненню також і в разі подання ними апеляційних та касаційних скарг, заяв про перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 11 січня 2022 року у справі № 916/1248/21 вказано, що:
«правовий висновок щодо застосування статті 3 Закону України «Про судовий збір» викладений зокрема у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.11.2019 у справі 
№ 906/770/17, щодо поширення на позивача вимог законодавства щодо звільнення від сплати судового збору за подання апеляційних та касаційних скарг у справах за позовами про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду. Водночас, при вирішенні питання про відкриття апеляційного провадження за скаргою ГО «Товариство «Восток», апеляційний суд не дослідив правової природи даного спору, процесуального статусу заявника апеляційної скарги, без врахування наведених вимог законодавства та правової позиції, викладеної у постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.11.2019 у справі № 906/770/17, від 20.06.2018 у справі №914/1748/17 щодо підстав звільнення від сплати судового збору, дійшов передчасних висновків, що несплата позивачем судового збору за подання апеляційної скарги у цій категорії справ має оцінюватися як невиконання вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху та є підставою для повернення апеляційної скарги. 
Посилання суду апеляційної інстанції на висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2018 у справі № 915/955/15, об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24.07.2020 у справі № 911/4241/15, колегія суддів вважає помилковим. Велика Палата Верховного Суду розглядала справу № 915/955/15 за касаційною скаргою ПАТ "Родовід Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ухвалу Одеського апеляційного господарського суду від 05.10.2017, якою повернуто апеляційну скаргу на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 06.09.2017 про відхилення скарги на дії органу виконавчої служби на підставі пункту 3 частини першої статті 97 ГПК України в редакції, чинній на час звернення з апеляційною скаргою, у зв`язку тим, що до апеляційної скарги не було додано доказів сплати судового збору у встановлених порядку та розмірі. У своїй постанові від 29.05.2018 у вказаній справі Велика Палата Верховного Суду виходила з того, що перелік заяв і скарг, за подання яких не справляється судовий збір, наведений у частині другій статті 3 Закону України «Про судовий збір», і в цьому переліку відсутні скарги щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби (стаття 121-2 ГПК України в редакції, чинній на час звернення з апеляційною скаргою). 
Водночас у частині другій статті 4 вказаного Закону не встановлено ставки судового збору за подання скарг на дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби. Проте підпунктом 7 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено ставку судового збору за подання до господарського суду апеляційної і касаційної скарг на всі ухвали суду без винятку - 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У зв`язку із цим Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що зазначене положення стосується подання апеляційних і касаційних скарг на всі без винятку ухвали господарського суду, які підлягають оскарженню, незалежно від того, чи передбачено Законом України «Про судовий збір» справляння судового збору за подання тих заяв, за результатами розгляду яких виносяться відповідні ухвали (підпункти 4.6, 4.7, 5.2 постанови). Тобто розглядалось питання щодо ставки судового збору, яка підлягає сплаті у разі подання апеляційної або касаційної скарги на судові рішення, прийняті за наслідками розгляду скарги на дії або бездіяльність органів виконавчої служби, за подання яких Законом України «Про судовий збір» окремо не було встановлено ставки судового збору. При цьому, формуючи правову позицію у цій справі, Велика Палата Верховного Суду взяла до уваги встановлену судом апеляційної інстанції обставину, що скаржник не належить до пільгової категорії осіб, які звільнені від сплати судового збору, а відтак за подання апеляційної скарги на ухвалу […] судовий збір справляється на загальних підставах (підпункт 4.9 постанови). Тобто висновок Великої Палати Верховного Суду стосувався загальних підстав справляння судового збору за подання до господарського суду апеляційної і касаційної скарг на всі ухвали. У справі, що розглядається (№ 916/1248/21), як вказала Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 07.12.2021, розглядається касаційна скарга на ухвалу суду першої інстанції про повернення позовної заяви заявнику у справі за його позовом щодо компенсації шкоди, заподіяної органом місцевого самоврядування, у межах якої ставиться питання застосування пункту 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір», що визначає позови, за подання яких позивачі судовий збір не сплачують, висновок щодо застосування якого у подібних правовідносинах Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29.05.2018 у справі № 915/955/15 не формувала. Відтак, ураховуючи межі перегляду справи в касаційній інстанції, Верховний Суд вважає, що доводи, наведені заявником у касаційній скарзі, отримали підтвердження під час касаційного провадження, тому оскаржувана ухвала суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню, а справа з апеляційною скаргою підлягають направленню до апеляційного господарського суду для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження за вказаною апеляційною скаргою».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 січня 2021 року у справі № 490/2254/20 (провадження № 61-14597св20) зазначено, що:
«порушені права можуть захищатись як у суді першої інстанції (при пред`явленні позову), так і на наступних стадіях судового процесу, а саме при апеляційному перегляді справи. Ці стадії судового захисту є єдиним судовим процесом, завданням якого є справедливий розгляд і вирішення справ з метою захисту порушеного права. Системне телеологічне тлумачення приписів статей 3 та 4 Закону України «Про судовий збір» дозволяє зробити висновок про те, що законодавець обрав спосіб справляння судового збору із застосуванням процентного співвідношення ставки судового збору в апеляційному та касаційному суді від ставки в суді першої інстанції. 
Отже, якщо позивач звільнений від сплати судового збору за подання позовної заяви на підставі пункту 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір», відповідно, він звільняється від сплати судового збору також і в разі подання ним апеляційної (касаційної) скарги на судові рішення у справі. Такий підхід при тлумаченні положень пункту 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір» відповідає висновкам, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові 21 березня 2018 року у справі 
№ 761/24881/16-ц (звільнення споживачів від сплати судового збору)».
Для приватного права апріорі є притаманною така засада як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20; постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 
05 вересня 2022 року в справі № 1519/2-5034/11).
Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (S.W. v. THE UNITED KINGDOM, № 20166/92, § 36, ЄСПЛ, від 22 листопада 1995 року).
Обміркувавши викладене з урахуванням принципу розумності колегія суддів вважає, що:
згідно усталеної практики Верховного Суду якщо позивач звільнений від сплати судового збору за подання позовної заяви на підставі пункту 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір», він, відповідно, звільняється від сплати судового збору також і в разі подання ним апеляційної (касаційної) скарги на судові рішення у справі;
позивач у цій справі звільнений від сплати судового збору за позовною вимогою про відшкодування шкоди, завданої органом місцевого самоврядування, на підставі пункту 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір» то, відповідно, за цією вимогою він звільнений і від сплати судового збору також за подання ним апеляційної (касаційної) скарги на ухвалу суду першої інстанції у цій справі. Тобто у разі якщо б позивач заявив тільки одну позовну вимогу про відшкодування шкоди, завданої органом місцевого самоврядування, то очевидно що у людини розумної та обачної навіть би не поставало питання про необхідність сплати позивачем судового збору у разі подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції;
відсутні будь-які законодавчі передумови вважати, що якщо у справі пред`явлені інші позовні вимоги, за які передбачено сплату судового збору, то пункт 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір» не застосовується, і тому за подання такої апеляційної скарги заявник зобов`язаний сплатити судовий збір, виходячи лише з того, що ставка судового збору за подання апеляційної (касаційної) скарги на ухвалу є фіксованою (підпункт 9 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір»);
судовий збір за подання до суду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції у справах, в яких заявлено декілька позовних вимог, за одну з яких позивач звільнений від сплати судового збору (пункт 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір») має сплачуватися пропорційно тим позовним вимогам за якими позивач не звільнений від сплати судового збору. Тобто, якщо у справі пред`явлені позовні вимоги, за одну або декілька з яких особа звільнена від сплати судового збору, а за інші - передбачено сплату судового збору, судовий збір за подання до суду апеляційної скарги на ухвалу суду сплачується пропорційно тим позовним вимогам, за якими позивач не звільнений від сплати судового збору, виходячи з кількісного критерію.
Натомість в ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 22 березня 2021 року у справі № 420/2908/19 (адміністративне провадження № К/9901/9076/21) викладено інший висновок, що позивач оскаржував ухвалу суду першої інстанції, а відповідно до положень статті 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу суду складає 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Тобто, при поданні апеляційної скарги на ухвалу суду не брались до уваги позовні вимоги, а застосовувалась фіксована ставка судового збору, передбачена Законом України «Про судовий збір» за подання до суду апеляційної і касаційної скарги на ухвалу суду, заяви про приєднання до апеляційної чи касаційної скарги на ухвалу суду, яка складає 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, палати або об`єднаної палати, передає справу на розгляд Великої Палати, якщо така колегія (палата, об`єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати) іншого касаційного суду (частина третя статті 403 ЦПК України).
Тому колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає за необхідне відступити від висновку, викладеного в ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 22 березня 
2021 року у справі № 420/2908/19 (адміністративне провадження 
№ К/9901/9076/21), та зробити висновок, що:
«судовий збір за подання до суду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції усправах, в яких заявлено декілька позовних вимог, за одну з яких позивач звільнений від сплати судового збору (пункт 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір») має сплачуватися пропорційно тим позовним вимогам за якими позивач не звільнений від сплати судового збору. Тобто якщо у справі пред`явлені позовні вимоги, за одну або декілька з яких особа звільнена від сплати судового збору, а за інші - передбачено сплату судового збору, судовий збір за подання до суду апеляційної скарги на ухвалу суду сплачується пропорційно тим позовним вимогам, за якими позивач не звільнений від сплати судового збору, виходячи з кількісного критерію».
Керуючись статтями 260, 403, 404 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
УХВАЛИВ:
Передати справу № 383/1273/21на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                           В. І. Крат
 
Судді:                                                                                     І. О. Дундар
 
                                                                                              В. М. Коротун 
 
Є. В. Краснощоков
 
М. М. Русинчук