КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа №761/14537/15-ц                                                                                головуючий у І інстанції: Макаренко І.О.
провадження 22-ц/824/6790/2022                                                                                            доповідач: Сліпченко О.І.

ПОСТАНОВА
Іменем України
07 листопада 2022 року                                                                              м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: Сліпченка О.І.(суддя-доповідач), Олійника В.І., Сушко Л.П.
 
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою  Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на ухвалу Шевченківського районного суду м.Києва від 23 червня 2021 року про повернення скарги Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на дії головного державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)              Руденка Ю.О.,-
 
ВСТАНОВИВ:
В листопаді 2020 року Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» звернулось з вищевказаною скаргою, яка не відповідала вимогам, що встановлені ст.ст. 95, 177 ЦПК України.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 26 листопада 2020 року заяву було залишено без руху та надано заявнику строк для усунення недоліків.
10 червня 2021 року до суду надійшла заява на виконання ухвали про усунення недоліків, однак заявник недоліки заяви не усунув, а саме: не надав належним чином засвідчені копії всіх документів, що додаються до позовної заяви для сторін у справі.
 
Ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 23 червня 2021 року скаргу визнано неподаною та повернено особі, яка її подала.
Не погодившись із висновками місцевого суду, представник ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» 14 лютого 2022 року подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права. 
Вважає, що суд помилково застосував вимоги ст. 177 ЦПК України, оскільки в даному випадку скаржником самостійно було направлено копії скарги сторонам у справі у відповідності до ч. 4 ст. 183 ЦПК України. 
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , стягувач у виконавчому провадженні, зазначає, що скарга подана ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» не відповідала вимогам процесуального законодавства, а тому суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про повернення скарги. 
Крім того, направив клопотання про закриття провадження у справі із посиланням на пропуск апелянтом строку на апеляційне оскарження.
Клопотання  ОСОБА_1 про необхідність закриття провадження у справі колегія суддів відхиляє, оскільки воно являється необґрунтованим, строки на апеляційне оскарження поновлено судом з підстав зазначених в ухвалі про відкриття провадження, доводи, щодо незгоди із вказаним висновком суду сторона може включити до касаційної скарги на постанову апеляційного суду постановленої за результатами розгляду апеляційної скарги.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч.2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
 
Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.
Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає в повній мірі.
 
Повертаючи скаргу, місцевий суд виходив з того, що скаржник в повній мірі не усунув недоліки визначені в ухвалі про залишення скарги без руху. 
Колегія суддів погоджується з таким висновком з огляду на наступне.
 
Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.  Конституція України має найвищу юридичну силу.
У ст. 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).
За змістом п.1 ст.6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.  
Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа не може бути безпідставно позбавлена на захист свого порушеного права, оскільки це буде порушенням права на справедливий суд, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, наданих сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.
Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в п. 1 ст. 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.
Україна, як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.
Розділ VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень» передбачає можливість звернення сторін виконавчого провадження до суду, який видав виконавчий документ зі скаргою на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення.
Відповідно до положень ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» судам роз`яснено, що скарги мають відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбачених положеннями ЦПК України і ГПК України та містити відомості, перелічені у частині четвертій статті 74 Закону «Про виконавче провадження».
 
Ураховуючи викладене, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги із посиланням на те, що вимоги частини другої статті 183 Розділу 2 «Заяви з процесуальних питань» ЦПК України регулюють спірні процесуальні правовідносини, а тому вони не підлягають застосуванню у цій справі, оскільки вказана норма процесуального права поширюється виключно на заяви (клопотання, заперечення), подані до суду без дотримання вимог частин першої або другої цієї статті.
Вищевказане узгоджується із позицію викладеною в постанові Верховного Суду від 27 січня 2021 року (справа № 569/13154/20).
В ухвалі про залишення скарги без руху, скаржнику було роз`яснено, що ним не дотримано вимоги ч.1 ст. 177 ЦПК України, та надано термін для усунення недоліків. 
ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» недоліки, щодо відповідності скарги вимогам                 ч.1 ст. 177 ЦПК України не усунув - копії скарги не надав. 
Згідно ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо заявник не усунув недоліки заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається заявникові. 
Таким чином, місцевий суд прийшов до вірного висновку, щодо необхідності повернення скарги особі, яка її подала, оскільки нею не було усунуто в повній мірі недоліки визначені в ухвалі Шевченківського районного суду м. Києва від 26 листопада 2020 року про залишення її без руху. 
Оскільки, висновки суду відповідають обставинам справи, а оскаржувана ухвала суду відповідає вимогам процесуального права, то підстави для її скасування відсутні.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» залишити без задоволення.
Ухвалу Шевченківського районного суду м.Києва від 23 червня 2021 року залишити без змін.
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 
Повний текст постанови складено «07» листопада 2022 року.
 
                                                                                О.І. Сліпченко 

В.І. Олійник 

                                                                                                       Л.П. Сушко