Номер провадження: 22-ц/813/1129/22 
Справа № 520/2222/18
Головуючий у першій інстанції Васильків О. В.
Доповідач Дришлюк А. І.
Категорія 30

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.12.2022 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Драгомерецького М.М., Громіка Р.Д.,
при секретарі судового засідання Нечитайло А.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 24 червня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_3 , Товариство з додатковою відповідальністю «СК «АЛЬФА-ГАРАНТ», про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, -
ВСТАНОВИВ:

26 лютого 2018 року адвокат Згода О.О., діючи в інтересах позивачки ОСОБА_2 , звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив стягнути з відповідачки: 131769,38 грн на відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, яке сталось 07 січня 2018 року; 10000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, яке сталось 07 січня 2018 року; судові витрати, пов`язані з оплатою правничої допомоги адвоката в розмірі 8000,00 грн, судові витрати на оплату судового збору за подання позовної заяви, за подання заяви про забезпечення позову, та за подання заяви про забезпечення доказів, у розмірі - 2122,51 грн, судові витрати, понесені на проведення експертного автотоварознавчого дослідження, у розмірі - 1015,20 грн, інші судові витрати, понесені позивачем під час розгляду цивільної справи за даною позовною заявою (т. 1, а.с. 2-7).
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 15.11.2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_3 , Товариство з додатковою відповідальністю «СК «АЛЬФА-ГАРАНТ», про відшкодування шкоди, завданої ДТП, - залишено без розгляду (т. 1, а.с. 165-166).
Постановою Апеляційного суду Одеської області від 21 лютого 2019 року ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 15 листопада 2018 року скасовано та справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду (т. 1, а.с. 200-203).
25 березня 2019 року до Київського районного суду м. Одеси надійшла заява адвоката Згоди О.О. в інтересах позивачки ОСОБА_2 про зменшення позовних вимог, в якій представник просив стягнути з відповідачки 31769,38 грн на відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, що сталась 07 січня 2018 року, 10000,00 грн моральної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, що сталась 07 січня 2018 року, витрати, пов`язані з оплатою правничої допомоги адвоката у розмірі 8000,00 грн, а також судові витрати на оплату судового збору - 2474,89 грн (т. 1, а.с. 208-210).
24 червня 2019 року рішенням Київського районного суду м. Одеси позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково - стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 : на відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, - 31769,38 грн; на відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, - 2000,00 грн; судовий збір в розмірі 2178,00 грн; витрати, пов`язані з оплатою правничої допомоги у розмірі 8000,00 грн (т. 2 а.с. 29-33).
19 липня 2019 року канцелярією Київського районного суду м. Одеси зареєстровано апеляційну скаргу представника відповідачки - адвоката Хажинського Р.М. на рішення Київського районного суду м. Одеси від 24 червня 2019 року. Апелянт не погоджується з оскаржуваним рішенням та вважає його незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню, оскільки судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовані норми матеріального права. Апелянт у своїй апеляційній скарзі наголошує на тому, що у разі неможливості відновлення транспортного засобу або у разі, якщо вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Також апелянт зазначає, що ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд одночасно повинен обговорити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду. Також на думку апелянта, автомобіль «RENAULT SCENIC», реєстраційний номер НОМЕР_1 , є фізично знищеним, а його залишки підлягають передачі ОСОБА_1 (т. 2 а.с. 38-44).
Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.
17 березня 2020 року до Одеського апеляційного суду надійшли пояснення на апеляційну скаргу, в яких представник ОСОБА_2 - адвокат Косов О.В. зазначив, що згідно зі зміненими позовними вимогами позивач вважає за необхідне стягнути з відповідача частину суми спричиненої шкоди у розмірі 31769,38 грн, що не суперечить вимогам ст. 1192 ЦК України, при цьому, залишаючи у своїй власності транспортний засіб, який є її власністю та яким вона може розпорядитися та користуватися за власною волею, а не за бажанням відповідача. Також, представник позивача наголошував на тому, що ОСОБА_2 понесла певні страждання внаслідок неправомірних дій відповідача, тобто внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, яким керувала відповідач. З огляду на викладене в поясненнях, представник позивача просив залишити без задоволення апеляційну скаргу та залишити без змін оскаржуване рішення (т. 2, а.с. 84-88).
З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 14, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці та тимчасово відряджені до Одеського апеляційного суду), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило затягування розгляду справи по незалежним від суду причинам.
Сторони про час та порядок проведення судового засідання 01 грудня 2022 року повідомлені належним чином. Клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції сторони до суду не подавали. 30 листопада 2022 року до Одеського апеляційного суду надійшло клопотання представника апелянта - адвоката Хажинського Р.М., в якому представник апелянта просив апеляційну скаргу розглянути без участі апелянта-відповідача та її представника.
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Заслухавши суддю-доповідача та дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга частково підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції в ході судового розгляду справи встановлено, що в результаті ДТП, вчиненої відповідачем ОСОБА_1 , автомобілю позивача було завдано матеріальної шкоди, частину якої було відшкодовано позивачу третьою особою ТДВ СК «АЛЬФА-ГАРАНТ» в межах страхового ліміту, передбаченого полісом №АМ/0566354.
Доводи сторони відповідача ОСОБА_1 щодо того, що неможливо встановити розмір матеріальної шкоди, який необхідно відшкодувати позивачу в тому випадку, коли він не заявляє вимоги про визнання транспортного засобу фізично знищеним, суд першої інстанції не прийняв, оскільки матеріальна шкода, завдана позивачу, визначена експертним висновком, складеним відповідно до чинного законодавства. При цьому, суд першої інстанції звернув увагу на те, що в дослідницькій частині вказаного експертного висновку зазначено, що вартість відновлювального ремонту 242524,16 грн є більшою за ринкову вартість транспортного засобу на момент його пошкодження, а саме: 131769,38 грн. Вимога «а» формули 1 виконується. Отже, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «RENAULT SCENIC», реєстраційний номер НОМЕР_1 , визначається такою, що дорівнює ринковій вартості КТЗ на момент пошкодження та становить 131769, 38 грн.
Таким чином, приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції, виходив з того, що з вищевказаного висновку вбачається, що автомобіль позивача не є фізично знищеним. Експертним висновком встановлено лише те, що розмір вартості відновлювального ремонту перевищує ринкову вартість автомобіля на момент ДТП, в зв`язку з чим розмір матеріального збитку, завданого власнику автомобіля, визначено на рівні його ринкової вартості. За таких обставин доводи сторони відповідача щодо необхідності передачі відповідачу залишків автомобіля чи відшкодування матеріального збитку за виключенням їх вартості суд відхиляє, оскільки вказані доводи спростовані в ході судового розгляду доказами, наявними в матеріалах справи, в зв`язку з чим позовні вимоги ОСОБА_2 в частині стягнення з відповідача різниці між вартістю матеріальної шкоди та сплаченою страховою виплатою підлягають задоволенню (т. 2, а.с. 29-33).
Апеляційний суд, частково задовольняючи апеляційну скаргу, вважає за потрібне зазначити наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Обставини справи та оцінка апеляційного суду.
З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_2 є власником автомобіля «RENAULT SCENIC», 2002 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 12.04.2017 року (т. 1, а.с. 8).
Згідно з копією протоколу від 26 січня 2018 року про адміністративне правопорушення серії БР №084636 07 січня 2018 року о 14:40 в м. Одеса, вул. Левітана-Люстдорфська дорога, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «NISSAN JUKE», д.н.з. НОМЕР_3 , не виконала вимог дорожньої розмітки 1.18, з лівої смуги рух ліворуч, здійснила рух прямо, та здійснила виїзд та проїзд перехрестя на заборонений червоний сигнал світлофора, у зв`язку з чим трапилось зіткнення з автомобілем «RENAULT SCENIC» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 , внаслідок чого «RENAULT SCENIC», власником якого є позивач ОСОБА_2 , здійснив в подальшому наїзд на світлофорний об`єкт. В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження (т. 1, а.с. 9).
Згідно зі ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Згідно зі статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
Постановою Київського районного суду м. Одеси від 13 лютого 2018 року, справа №520/1533/18, копія якої знаходиться в матеріалах справи, визнано ОСОБА_1 винною у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КпАП України. У постанові зазначено, що вина ОСОБА_1 підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення, рапортом, схемою ДТП, відеозаписом події та поясненнями (т. 1, а.с. 67-67 зворот).
Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 на час вчинення ДТП була застрахована ТДВ СК «АЛЬФА-ГАРАНТ», що вбачається з полісу №АМ/0566354, строк дії якого з 29.09.2017 року по 28.09.2018 року. Ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну 100000,00 грн (т. 1, а.с. 119).
Апеляційний суд звертає увагу на те, що завдання потерпілому шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі відповідає відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (в договірному зобов`язанні ним є страховик). Однак, зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. А тому, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань - деліктному та договірному.
Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт необхідних для відновлення пошкодженої речі.
З висновку експертного дослідження від 14.02.2018 року №2 (т. 1, а.с. 11-37), складеного Одеським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України, вбачається, що вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «RENAULT SCENIC», реєстраційний номер НОМЕР_1 , визначається такою, що дорівнює ринковій вартості КТЗ на момент пошкодження та становить 131769,38 грн, а вартість відновлювального ремонту 242524,16 грн (т. 1, а.с. 18-19).
Вважаючи, що експертне дослідження зроблено не в повному обсязі, а позивач не хоче визнавати автомобіль фізично знищеним, представник відповідача під час розгляду справи апеляційним судом подав клопотання про призначення автотоварознавчої експертизи, на вирішення якої просив поставити наступні запитання:
- Яка матеріальна шкода спричинена власнику автомобіля Renault Scenic, реєстраційний номер НОМЕР_1 , внаслідок ДТП 07.01.2018 року?
- Якою була ринкова вартість автомобіля Renault Scenic, реєстраційний номер НОМЕР_1 , до настання ДПТ?
- Яка ринкова вартість залишків автомобіля Renault Scenic, реєстраційний номер НОМЕР_1 , після настання ДПТ?
- Яка вартість відновлювального ремонту автомобіля Renault Scenic, реєстраційний номер НОМЕР_1 , внаслідок ДТП 07.01.2018 року? (т. 2, а.с. 50-51).
Ухвалами Одеського апеляційного суду від 15 липня 2021 року та від 03 березня 2022 року клопотання представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 задоволено (т. 2, а.с. 169-171, 239-242).
Відповідно до висновку експерта №22-2248 транспортно-товарознавчої експертизи колісного транспортного засобу «RENAULT SCENIC», реєстраційний номер НОМЕР_1 від 03 серпня 2022 року (т. 3, а.с. 16-46):
- ринкова вартість колісного транспортного засобу станом до настання дорожньої транспортної пригоди, що сталася 07 січня 2018 року, становить 133106 грн;
- вартість відновлювального ремонту становить 242524 грн;
- вартість матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, становить 133106 грн;
- ринкова вартість колісного транспортного засобу після настання дорожньої транспортної пригоди, що сталася 07 січня 2018 року, становить 36291 грн (т. 3, а.с. 24).
Відповідно до ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.
Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» у разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди.
З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_2 відмовилася від визнання транспортного засобу фізично знищеним. Таким чином, різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди складає 133106 грн - 36291 грн = 96815 грн., вказана сума підлягає сплаті на користь потерпілої сторони. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Як вже зазначалося вище, ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, згідно з полісом ОСОБА_1 №АМ/0566354 становить 100000 грн (т. 1, а.с. 119). Під час розгляду справи судом першої інстанції позивач повідомила про те, що ТДВ СК «АЛЬФА-ГАРАНТ» сплатило ОСОБА_2 відшкодування матеріальної шкоди в межах страхового ліміту за страховим полісом, у зв`язку з чим нею було подано заяву про зменшення позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди у вигляді різниці між розміром збитків та сумою страхового відшкодування у розмірі 31769,38 грн (т. 1, а.с. 208). Враховуючи, що позивач не визнає транспортний засіб, що належить їй на праві власності, фізично знищеним, а різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди відповідно до висновку експерта №22-2248 не перевищує ліміт відповідальності заподіювача шкоди за страховим полісом, апеляційний суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП у вигляді різниці між розміром збитків та сумою страхового відшкодування не підлягає задоволенню, оскільки покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (постанова Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц). 
Щодо відшкодування моральної шкоди.
У позові представник ОСОБА_2 вказував на те, що протягом усього часу, з моменту вчинення ДТП, у зв`язку із пошкодженням автомобіля позивачці довелося самостійно шукати гроші для ремонту автомобіля, через що тривалий час вона не могла вночі спокійно спати. Кожного дня позивачці та членам її сім`ї доводиться користуватися послугами таксі, оскільки автомобіль в родині один, користується ним не лише позивачка, а також інші родичі, в робочих цілях. Крім того, представник позивача зазначив, що багато справ, запланованих раніше, що потребували пересування автотранспортом, довелося відкласти, а від деяких з них позивачка взагалі була змушена відмовитися. Це все спричинило виникнення пригніченого стану, внаслідок чого позивачка почала до всього нервово відноситися. Від такого стану та нецільового використання сімейних грошей постраждали, крім позивачки, і члени її родини, у зв`язку з чим виникла напружена атмосфера у сім`ї, порушені нормальні життєві зв`язки, у тому числі через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми (т. 1, а.с. 4-5).
Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. 
Згідно із частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою 2 цієї статті. Таким чином, частина перша статті 1167 ЦК України встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за заподіяння моральної шкоди настає за наявності загальної підстави - наявності моральної (немайнової) шкоди, а також за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме: неправомірної поведінки, причинного зв`язку та вини заподіювача. З огляду на це, апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції про задоволення позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди у розмірі 2000 грн.
Щодо судових витрат.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
За ч. 6 ст. 139 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.
За звернення до суду із позовом ОСОБА_2 сплачено судовий збір у розмірі 1417,71 грн (т. 1, а.с. 1) та понесено витрати на проведення експертизи у розмірі 1015,2 грн (т. 1, а.с. 47) за подання апеляційної скарги ОСОБА_1 сплачено судовий збір у розмірі 1152,6 грн (т. 2, а.с. 37), а за проведення експертизи під час перегляду справи судом апеляційної інстанції - 16309,73 грн (т. 3, а.с. 14). На підтвердження понесених витрат на правову допомогу представник позивача надав: 1) копію договору №70/18 про надання правничої допомоги; 2) копію квитанції №020667 від 23 лютого 2018 року про сплату позивачем 8000 грн за надання послуг правничої допомоги; 3) копію рахунку №001/18 від 23 лютого 2018 року; 4) копію акта приймання-передачі наданих послуг до договору №70/18 (т. 1, а.с. 40-46).
Згідно з частинами 1, 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
В процесі розгляду справи судом першої інстанції позовні вимоги було зменшено зі 141769,38 грн (з яких матеріальна шкода - 131769,38 грн, моральна шкода - 10000 грн) (т. 1, а.с. 2) до 41769,38 грн (з яких матеріальна шкода - 131769,38 грн, моральна шкода - 10000 грн) (т. 1, а.с. 208). Рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині задоволення вимог про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП у розмірі 31769,38 грн. Вимоги щодо відшкодування шкоди задоволено у розмірі 2000 грн. Тобто, позов задоволено на 5% від ціни позову. З огляду це, враховуючи часткове задоволення позовних вимог та вимог апеляційної скарги, розподіл судових витрат виглядає наступним чином.
З відповідача на користь позивача підлягають стягненню: судовий збір за звернення до суду із позовом (з урахуванням зменшення позовних вимог) в розмірі 38 грн 42 коп. (1921 грн х 0,4 х 5%); понесені витрати за проведення експертизи у розмірі 50 грн 76 коп. (1015,2 грн х 5%); витрати на правову допомогу у розмірі 400 грн (8000 грн х 5%).
З позивача на користь відповідача підлягають стягненню: судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1094,97 грн (1152,6 грн х 95%) та витрати на проведення експертизи у розмірі 15494,24 грн (16309,73 х 95%).
Таким чином, оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження, апеляційний суд на підставі ст. 376 ЦПК України, частково задовольняючи апеляційну скаргу, скасовує рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог щодо відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП та ухвалює в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні цих вимог, в іншій частині (щодо стягнення моральної шкоди) залишає без змін, а також змінює розподіл судових витрат.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Київського районного суду м. Одеси від 24 червня 2019 року в частині задоволення позовних вимог щодо відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні цих вимог.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_5 ) судовий збір за звернення до суду із позовом у розмірі 38 гривень 42 копійок, понесені витрати за проведення експертного дослідження у розмірі 50 гривень 76 копійок та витрати на правову допомогу у розмірі 400 гривень.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) понесені судові витрати, що складаються із судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1094 гривні 97 копійок та витрат на проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи у розмірі 15494 гривні 24 копійки.
В іншій частині рішення - залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду                                А.І. Дришлюк

       М.М. Драгомерецький

       Р.Д. Громік