КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 755/19565/21                                                           Головуючий у І інстанції Арапіна Н.Є.
Провадження №22-ц/824/10848/2022                                          Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.

ПОСТАНОВА
Іменем України
 
27 жовтня 2022 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: Таргоній Д.О., Голуб С.А., Писаної Т.О., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2  на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 22 серпня 2022 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя та припинення права спільної часткової власності,-
        
УСТАНОВИВ:       
 
 у листопаді 2021 року позивач звернувся до суду з даним позовом та просив в порядку поділу майна, набутого під час шлюбу: 
- визнати за ОСОБА_3 право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 ; 
- стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості Ѕ частки квартири АДРЕСА_1 в розмірі 893 400,00 грн.;
- припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 ;
- стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 13748,00 грн.
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 01 грудня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження.
22 серпня 2022 року до суду від представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 22 серпня 2022 року відмовлено у прийнятті та повернуто заяву про збільшення позовних вимог.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 -  ОСОБА_2 посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали, яка прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 22 серпня 2022 року та зобов`язати суд першої інстанції вирішити питання щодо поновлення процесуального строку для подання заяви про збільшення позовних вимог та розглянути дану заяву.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не ознайомився з повним текстом заяви та не звернув увагу на те, що в заяві, наведено обґрунтування поважності причин, що завадили стороні позивача звернутись з проханням про збільшення розміру позовних вимог до закінчення підготовчого засідання, зокрема в першому пункті прохальної частини заяви є клопотання позивача про поновлення строку, який був пропущений з поважних причин.
Апелянт звертає увагу на те, що приписи статті 127 ЦПК України не містять вимоги щодо обов`язкового подання окремої заяви про поновлення процесуального строку.
03 жовтня 2022 року від представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4   на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому остання просить відмовити позивачу в задоволенні апеляційної скарги.
Зокрема у відзиві зазначає, що позивачем подано заяву про збільшення розміру позовних вимог разом із новим висновком (звітом) про вартість спірного майна після закриття підготовчого провадження. 
Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 вказує на те, що сторона позивача навмисно затягує розгляд судової справи в Дніпровському районному суді м. Києва, позивач за своєю ініціативою замовляє оцінку майна та сплачує за неї кошти, а потім намагається стягнути витрати з відповідача, яка сама виховує трьох малолітніх дітей та залишилась без житла внаслідок Російської агресії.
У відзиві представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 висловив свої заперечення стосовно клопотання позивача про поновлення строку для подання заяви про збільшення позовних вимог, оскільки клопотання не містить поважності причин поновлення пропущеного строку, а долучений звіт про оцінку спірного майна №1813/22 був замовлений стороною позивача вже після закриття підготовчого провадження.
За правилом пункту 9 частини 1 статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвала суду першої інстанції щодо передачі справи на розгляд іншого суду.
Згідно приписів ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції про повернення заяви позивачеві (п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.
Постановляючи ухвалу про відмову у прийнятті до розгляду та повертаючи представнику ОСОБА_1 - ОСОБА_2 заяву про збільшення розміру позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, 03 лютого 2022 року протокольною ухвалою суду підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні, відповідний процесуальний строк, встановлений позивачу приписами ст. 49 ЦПК України на момент подання відповідної заяви сплинув, а клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку до заяви не долучено.
Проте повністю погодитись з такими висновками суду не можна, з огляду на таке.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України, крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.
Згідно ч.3 ст.49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.
Строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом (ч.1 ст.120 ЦПК України).
За приписами ч.1 ст.126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.
Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення (ч.1 ст.127 ЦПК України).
З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 01 грудня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження (т. 1 а.с. 107).
03 лютого 2022 року протокольною ухвалою суду підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні (т. 1 а.с. 193).
22 серпня 2022 року до суду від представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог. В даній заяві сторона позивача просили поновити строк для подання заяви про збільшення позовних вимог, оскільки він був пропущений з поважних причин. 
Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції прийшов до передчасного висновку про повернення заяви про збільшення позовних вимог не розглянувши, при цьому, клопотання про поновлення строку для подання даної заяви. 
Таким чином, висновок суду про відмову в прийнятті заяви з підстав пропуску строку подання заяви про збільшення позовних вимог є неправильним та не відповідає вимогам чинного законодавства.
Саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. 
Відповідно до ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.
Так. у справі «Belletv. France», Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві.
Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на звернення до суду, оскільки це буде порушенням права, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий суд.
Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.
Тобто Україна, як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.
Зазначених вимог закону суд не дотримався і, не будучи позбавленим можливості вивчення поданої стороною позивача заяви з відповідними клопотаннями, таким правом не скористався, чим обмежив сторону позивача у доступі до правосуддя в розумінні практики Європейського суду з прав людини, допустив порушення норм процесуального права та прийшов до передчасного висновку про повернення позовної заяви.
Відповідно до ч.4 ст.376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні (або) зміні його мотивувальної та або резолютивної частини.
За таких обставин оскаржувана ухвала суду підлягає скасуванню, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.
На підставі викладеного та керуючись ст. 367, 374, 379 ЦПК України, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити.
Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 22 серпня 2022 рокускасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
 
Повний текст постанови складено 27 жовтня 2022 року.
 
Судді:                                                                  Д.О. Таргоній 
 
                                                                             С.А. Голуб 
 
                                                                             Т.О. Писана