ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 жовтня 2022 року	Львів	Справа № 500/672/22 пров. № А/857/7902/22	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді:                                               Матковської З.М.,
суддів:                                                             Кузьмича С.М., Улицького В.З. 
розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2022 року у справі №500/672/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Шумської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії (головуючий суддя першої інстанції – 11.04.2022, час ухвалення – у порядку спрощеного позовного провадження, місце ухвалення – м. Тернопіль, дата складання повного тексту – 11.04.2022),-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_2 через представника - адвоката Никитюка Ростислава Ігоровича звернувся до суду з позовом до Шумської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.
Позовні вимоги обґрунтовані ним, що 22.10.2019 через Центр надання адміністративних послуг позивачем було подано необхідний пакет документів для затвердження технічної документації та передачу у власність земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 . Однак рішенням Шумської міської ради №3712 від 03.03.2020 йому відмовлено в безоплатній передачі у власність земельної ділянки.
Вказане рішення Шумської міської ради позивач оскаржив до суду. Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 25.09.2020 його позов задоволено та визнано протиправним і скасовано рішення Шумської міської ради №3712 від 03.03.2020, зобов`язано Шумську міську раду повторно розглянути заяву від 22.10.2019 про безоплатну передачу у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель.
21.01.2021 позивач повторно звернувся до Шумської міської ради із відповідною заявою. Проте рішенням від 25.02.2021 Шумська міська рада знову відмовила в затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки.
Рішення відповідача було оскаржено до суду. Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 03.06.2021 позовну заяву ОСОБА_1 до Шумської міської ради задоволено частково, визнано протиправним та скасовано рішення Шумської міської ради від 25.02.2021 про відмову в затвердженні технічної документації і зобов`язано Шумську міську раду повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки.
28.10.2021 Шумська міська рада прийняла рішення №2938, яким втретє відмовила ОСОБА_1 в затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки, оскільки в межах вказаної земельної ділянки знаходиться майно третіх осіб (септик).
Позивач вважає вказане рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню оскільки відповідно до витягу з протоколу засідання постійної комісії з питань житлово- комунального господарства, регулювання земельних відносин, екології, енергозабезпечення та енергоефективності від 26.10.2021 вирішено відмовити ОСОБА_1 в затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж спірної земельної ділянки, оскільки в межах вказаної ділянки знаходиться майно третіх осіб. Проте, у вказаному витязі з протоколу засідання комісії жодним чином не відображено, про яке майно та самих третіх осіб йдеться мова і якими доказами комісія обґрунтовує свої висновки про наявність майна третіх осіб на земельній ділянці, яку має на меті оформити позивач. Крім цього, в підтвердження обґрунтованості підстав відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 , Шумська міська рада послалась на витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 227695570 від 12.10.2020, відповідно до якого об`єкт нерухомості (септик) знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , однак, земельна ділянка, на яку претендує позивач, знаходиться по АДРЕСА_1 , а отже не вбачається порушення прав третіх осіб, про які зазначено в оскаржуваному рішенні Шумської міської ради від 28.10.2021 № 2938, а тому таке рішення має бути визнане протиправним та скасоване.
Крім того, стверджує, що з огляду на те, що Шумська міська рада втретє відмовила йому у затверджені технічної документації із землеустрою, ефективним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язання відповідача затвердити технічну документацію із землеустрою, та у зв`язку із протиправними відмовами відповідача у задоволенні поданих заяв, ОСОБА_1 завдано моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню шляхом стягнення такої з Шумської міської ради.
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2022 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Шумської міської ради № 2938 від 28жовтня 2021 року про відмову ОСОБА_1 в затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,04 га, кадастровий номер: 6125810100:02:003:0463, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Зобов`язано Шумську міську раду повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,04 га, кадастровий номер: 6125810100:02:003:0463, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з урахуванням правової оцінки, наданої судом. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Шумської міської ради на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 2496,20 грн, у тому числі витрати по сплаті судового збору - 496,20 грн, витрати на правничу допомогу - 2000,00 грн.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що частково не погоджується із рішенням суду першої інстанції. 
Апелянт зазначає, що адміністративний суд, отримавши позовну заяву, повинен встановити наявність факту порушення права та застосувати конкретний спосіб захисту порушеного права, що залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
Частинами 3-5 ст. 245 КАС України встановлено спеціальні способи захисту порушених прав, які застосовуються за наявності встановлених судом певних обставин, індивідуально в кожному окремому випадку.
Зокрема, у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
Крім того, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
Із обставин даної справи вбачається те, що Відповідач Шумська міська рада вже тричі поспіль відмовила ОСОБА_1 у затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,04 га, кадастровий номер: 6125810100:02:003:0463, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , щоразу придумуючи нові підстави для такої відмови, які згодом судами відхилені як надумані.
При цьому два рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 25.09.2020 року у справі №500/1647/20 та від 03 червня 2021 року у справі №500/1453/21, які набрали законної сили і якими суд визнав неправомірними та скасував рішення Шумської міської ради №3712 від 03.03.2020р. та №662 від 25.02.2021р., а також якими суд зобов`язав  Шумську міську раду повторно розглянути подану ОСОБА_1 заяву від 22.10.2019р.  про безоплатну передачу у власність земельної діялнки, не мали своїм наслідком ані остаточного вирішення його спору із Шумською міською радою щодо передачі у власність Земельної ділянки, ані ефективного захисту прав на дану земельну ділянку.
Відтак і оскаржене в апеляційному порядку рішення Тернопільського окружного адміністративного суду у даній справі від 11 квітня 2022р. також не надає жодних гарантій, що Відповідач Шумська міська рада знову не придумає нових причин для відмови у задоволенні моїх підставних та законних вимог щодо затвердження технічної документації із землеустрою та передачі у мою власність земельної ділянки для обслуговування належного мені на праві власності жилого будинку.
Крім цього зазначає, що судом першої інстанції не виконані вимоги ч.1 ст.2 та ч.4 ст.242 КАС України  та невраховані правові позиції Верховного Суду у даній категорії справ.
З урахуванням наведеного апелянт просить: виключити із резолютивної частини висновок суду про задоволення позовної вимоги:
«Зобов`язати Шумську міську раду повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,04 га, кадастровий номер: 6125810100:02:003:0463, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з урахуванням правової оцінки, наданої судом», включивши до неї натомість наступний висновок про задоволення позовної вимоги: «Зобов`язати Шумську міську раду затвердити ОСОБА_1 технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,04 га, кадастровий номер: 6125810100:02:003:0463, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ».
Щодо цієї позовної вимоги внести відповідні зміни до мотивувальної частини рішення, виключивши з неї мотиви про необхідність задовольнити позов ОСОБА_1 шляхом зобов`язання Шумської міської ради повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та включивши натомість мотиви про необхідність задовольнити позов ОСОБА_1 шляхом зобов`язання Шумської міської ради затвердити ОСОБА_1 вказану технічну документацію із землеустрою.
Крім цього, апелянт зазначає, що  своїм протиправними рішенням від 28.10.2021 року № 2938 Шумська міська рада заподіяла моральну шкоду позивачу ОСОБА_1 , яка полягає у його душевних стражданнях і приниженні, які зумовили тривалий негативний емоційний стан, пов`язаний із тривогою, занепокоєнням, стресом, розчаруванням, відчуттям несправедливості, тривалою невизначеністю.
При ньому, варто звернути увагу, що вирішення питання із затвердженням технічної документації із землеустрою щодо земельної ділянки по АДРЕСА_1 , триває ще з лютого місяця 2020 року, тобто вже рівно два роки.
Окрім наведених моральних страждань, які були спричиненні відповідачем ОСОБА_1 , останній після того як дізнався про те, що йому втрете відмовлено у задоволені його заяви про за твердження технічної документації із землеустрою, поскаржився на погане самопочуття, і як наслідок цього, він був змушений звертатись за медичною допомогою. Згідно довідки виданою. Комунальним некомерційним підприємством Шумської міської ради «Шумська міська лікарня» від 14.01.2022 року № 15 зазначено, що така видана ОСОБА_1 в тому, що він з 1 листопада по 4 листопада 2021 р. знаходився на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні КНП Шумської міської ради «Шумська міська лікарня». Діагноз: Вегето-судинна дестонія з частими вегетативними кризами та астенно-невротичним синдромом.
Таким чином на підставі вище викладеного, у зв`язку із протиправними відмовами відповідача у задоволені заяв,  а також звернення останнього вкотре до суду за захистом свого права, такі потягли за собою не лише фінансові витрати, але й у зв`язку із негативними емоціями, яких позивач зазнав внаслідок протиправних дій, та які мали вплив на умови його життя, сприяли негативному настрою, пригніченому стану, як наслідок цього, погіршення його стану здоров`я, ОСОБА_1 завдано моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню шляхом стягнення такої з Шумської міської ради, тому просить скасувати рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2022 року у справі № 500/672/22 в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення на користь ОСОБА_1 з бюджетних асигнувань Шумської міської ради 100000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Здійснити розподіл судових витрат.
Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що позивач є власником житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №170211216 від 12.06.2019.
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 25.09.2020 у справі №500/1647/20 між тими ж сторонами, яке набрало законної сили 23.12.2020, встановлено, що позивач придбав 14.04.2016 у ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу квартиру квартиру АДРЕСА_3 . 
В подальшому дану квартиру було відокремлено в окреме будинковолодіння, якому присвоєно адресний номер 45а. Наведені обставини свідчать про те, що за адресою АДРЕСА_1 , розміщений будинок, до якого щонайменше входили окремі три квартири, одну з яких придбав позивач та виокремив в самостійне будинковолодіння.
Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 на підставі договору на розроблення технічної документації №47 від 29.08.2019, укладеного з ОСОБА_1 , та відповідно до технічного завдання виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,0400 га, яка розташована в АДРЕСА_1 .
Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру №НВ-6111550882019 від 18.10.2019 земельна ділянка площею 0,0400 га, кадастровий номер 6125810100:02:003:0463, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , належить до земель житлової та громадської забудови, її цільове призначення: 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), дата державної реєстрації земельної ділянки 18.10.2019.
Позивачем було подано заяву до Шумської міської ради для затвердження вказаної технічної документації та передачу у власність спірної земельної ділянки.
Проте рішенням Шумської міської ради №3712 від 03.03.2020 ОСОБА_1 відмовлено в безоплатній передачі у власність земельної ділянки.
Вказане рішення Шумської міської ради позивач оскаржив до суду та рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 25.09.2020 у справі №500/1647/20, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23.12.2020, позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Шумської міської ради сьомого скликання п`ятдесят восьмої сесії першого пленарного засідання №3712 від 03.03.2020 про відмову ОСОБА_1 в безоплатній передачі у власність земельної ділянки, кадастровий номер 6125810100:02:003:0463, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,0400 га, яка розташована в АДРЕСА_1 . Зобов`язано Шумську міську раду повторно розглянути подану ним заяву від 22.10.2019 про безоплатну передачу у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд площею, 0,0400 га, кадастровий номер 6125810100:02:003:0463, яка розташована в АДРЕСА_1 у встановленому законодавством порядку та прийняти рішення відповідно до статті 118 Земельного кодексу України з урахуванням висновків суду.
21.01.2021, покликаючись на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 25.09.2020 у справі №500/1647/20, ОСОБА_1 звернувся до Шумської міської ради із заявою про повторний розгляд заяви про затвердження технічної документації із землеустрою.
Рішенням Шумської міської ради від 25.02.2021 позивачу відмовлено в затверджені технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки.
Не погодившись із вказаним рішенням відповідача позивач звернувся до суду. Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 03.06.2021 у справі №500/1453/21, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22.09.2021, позов ОСОБА_1 до Шумської міської ради задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Шумської міської ради № 662 від 25.02.2021 про відмову ОСОБА_1 в затверджені технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), кадастровий номер 6125810100:02:003:0463 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,0400 га, яка розташована в АДРЕСА_1 . Зобов`язано Шумську міську раду повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 21.01.2021 про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), кадастровий номер 6125810100:02:003:0463 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,0400 га, яка розташована в АДРЕСА_1 .
У подальшому на виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 03.06.2021 у справі №500/1453/21 відповідачем повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 від 21.01.2021 про затвердження технічної документації із землеустрою щодо спірної земельної ділянки та рішенням Шумської міської ради від 28.10.2021 №2938 ОСОБА_1 відмовлено в затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 6125810100:02:003:0463, площею 0,04 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки в межах вказаної земельної ділянки знаходиться майно третіх осіб (септик).
Вважаючи таке рішення Шумської міської ради протиправним, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Суд першої інстанції позов задовольнив  частково з тих підстав, що оскаржуване рішення не містить належного та достатнього обґрунтування його прийняття, зокрема в частині розміщення майна третіх осіб (септику). 
Апеляційний суд частково погоджується із висновками суду  першої інстанції та зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Таким чином, рішення суду першої інстанції переглядається в частині часткового задоволення позову про зобов`язання Шумську міську раду повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,04 га, кадастровий номер: 6125810100:02:003:0463, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з урахуванням правової оцінки, наданої судом та  відмови  задоволенні  позовних вимог про стягнення моральної шкоди.
Відповідно до статті 3 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) земельні відносини в Україні регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель (частина друга статті 4 ЗК України).
Частинами першою та другою статті 116 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Правові та організаційні основи діяльності у сфері землеустрою, а також відносин, які виникають між органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами із забезпечення сталого розвитку землекористування врегульовані Законом України від 22.05.2003 № 858-IV «Про землеустрій» (далі - Закон №858-IV).
Відповідно до статті 25 Закону № 858-IV документація із землеустрою розробляється у вигляді схеми, проекту, робочого проекту або технічної документації. До видів документації із землеустрою належать, зокрема: проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок; технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Види документації із землеустрою та їх склад встановлюються виключно цим Законом.
Умови погодження і затвердження документації із землеустрою визначені статтею 186 ЗК України.
Відповідно до положень пункту 5 частини п`ятої статті 186 ЗК України технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) затверджується: у разі передачі на підставі такої документації земельної ділянки у власність та користування Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування - рішенням таких органів.
Пунктом 34 частини першої статті 26 Закону України від 21.05.1997 №280/97-ВР "Про місцеве самоврядування в Україні" (далі - Закон №280/97-ВР) визначено, що питання регулювання земельних відносин відповідно до закону вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.
Відповідно до статті 59 Закону №280/97-ВР рішення місцевої ради приймаються у формі відповідних рішень, прийнятих на сесії місцевої ради та рішень виконавчого комітету.
За приписами частини восьмої статті 186 ЗК України підставою для відмови у погодженні та затвердженні документації із землеустрою може бути лише невідповідність її положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівної документації.
Як слідує із оскарженого рішення відповідача, підставою відмови слугувало те, що в межах вказаної земельної ділянки знаходиться майно третіх осіб (септик). При цьому, відповідачем при його прийнятті взято до уваги витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 227695570 та протокол засідання постійної комісії з питань містобудування, будівництва, земельних відносин та охорони навколишнього природного середовища.
Відповідно до протоколу засідання постійної комісії міської ради з питань містобудування, будівництва, земельних відносин та охорони навколишнього природного середовища від 26.10.2021 мав місце повторний розгляд заяви ОСОБА_1 від 21.01.2021 №12-09/12 про затвердження технічної документації із землеустрою, на підставі рішення Тернопільського окружного адміністративного суду у справі №500/1453/21.
Комісією вирішено відмовити ОСОБА_1 в затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 6125810100:02:003:0463, площею 0,04 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки в межах вказаної земельної ділянки знаходиться майно третіх осіб.
Разом з тим, як вірно вказав суд першої інстанції, вказаний протокол засідання комісії не містить жодної інформації щодо того, яке саме майно знаходиться на спірній земельній ділянці, а також про те, які треті особи володіють таким майном.
З долученої технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 6125810100:02:003:0463, площею 0,04 га, вбачається на цій земельній ділянці знаходиться 13 малоповерхових забудов, які займають таку площу: 1 - 0,0102 га, 2 - 0,0084 га, 3- 0062 га, 4 - 0,0059 га, 6 - 0,0022 га, 7 - 0,0021 га, 8 - 0,0003 га, 9 - 0,0019 га, 10 - 0,0013 га, 11 - 0,0008 га, 12 - 0,0003 га, 13 - 0,0002 га, 14 - 0,0001 га.
Зі змісту акту обстеження сформованої земельної ділянки АДРЕСА_1 , (кадастровий номер: 6125810100:02:003:0463) Шумського району Тернопільської області від 29.01.2021, складеного комісією за участі голови комісії Бойка Я.Я., заступника міського голови, членів комісії: Тука О.Г., начальника відділу архітектури, капітального будівництва та містобудування Шумської міської ради, Липки В.І. , головного спеціаліста відділу правового забезпечення та мобілізаційної роботи Шумської міської ради, ОСОБА_6 , спеціаліста відділу житлового-комунального господарства, комунальної власності, транспорту, благоустрою та інфраструктури Шумської міської ради, у присутності ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , вбачається, що на цій земельній ділянці виявлені такі будівлі та споруди: 1. Септик, який відноситься до магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 »; 2. Септик, яким користується власник житлового будинку ОСОБА_9 ; 3. 2 туалети, якими користуються жителі житлового будинку, що розміщений по АДРЕСА_1 ; 4. Дерев`яна господарська будівля, користувач – ОСОБА_1 ; 5. Дерев`яна господарська будівля, користувач -    ОСОБА_9 ; 6. Гараж металевий, користувач – ОСОБА_9 ; 7. Туалет, користувач – ОСОБА_9 ; 8. Колодязь з водопровідною арматурою; 9. Житловий будинок по АДРЕСА_1 - власник ОСОБА_2 ; 10. Проїзд шириною орієнтовно 3,0 м, яким користуються жителі житлових будинків, що розміщені по АДРЕСА_4 ( ОСОБА_1 ), по АДРЕСА_5 ( ОСОБА_9 ), по АДРЕСА_6 ( ОСОБА_10 ), по АДРЕСА_7 ( ОСОБА_11 ).
Разом з тим, у оскарженому рішенні про наявність саме цих будівель та споруд в оскаржуваному рішенні не вказано. 
Колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що зазначаючи про ті чи інші обставини, які покладені в основу оскаржуваного рішення про відмову затвердити технічну документації із землеустрою, суб`єкт владних повноважень має зазначити повні та достовірні відомості про такі обставини з посиланням на докази, які їх підтверджують. Рішення суб`єкта владних повноважень є обґрунтованим коли з його змісту вбачається повне та всебічне з`ясування усіх обставин, необхідних для прийняття того чи іншого рішення, підтверджене доказами.
Отже, існує три окремих будинковолодіння   АДРЕСА_4 ( ОСОБА_1 ), по АДРЕСА_5 ( ОСОБА_9 ), по АДРЕСА_6 ( ОСОБА_10 )
Відповідно до акта обстеження сформованої земельної ділянки в АДРЕСА_1 (кадастровий номер: 6125810100:02:003:0463) Шумського району Тернопільської області від 29.01.2021, на земельній ділянці, на яку претендує позивач, розміщені будівлі (споруди) інших відокремлених будинковолодінь. 
Колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що наявність будівель, споруд (малоповерхових забудов) підтверджується даними технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер  6125810100:02:003:0463 (з кадастрового плану земельної ділянки та експлікації земельних угідь), проте достеменно встановити які і чиї це будівлі, і яким чином споруди інших власників суміжних будинковолодінь знаходяться на сформовані позивачу земельній ділянці, чи мають інші власники будинковолодінь за адресами АДРЕСА_5 та АДРЕСА_6 земельну ділянку для будівництва і обслуговування свого будинку, господарських будівель і споруд (присадибні ділянки), чи не порушуються їхні права та чи немає невідповідності технічної документації вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівної документації, з оскаржуваного рішення не вбачається.
Оскаржуване рішення Шумської міської ради № 2938 від 28.10.2021 також містить посилання на витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 227695570. 
Судом досліджено копію витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 227695570 від 12.10.2020.
Відповідно до вказаного витягу ОСОБА_12 на праві приватної власності належить об`єкт нерухомого майна: нежитлова будівля, магазин промислових товарів « ІНФОРМАЦІЯ_1 » з дитячим кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 », опис об`єкта: загальна площа (кв. м): 210,95, відсоток зносу (%): 16, матеріали стін цегла, опис: об`єкти, що є приналежністю головної речі: підвал «Пд» площа 15,27 кв. м, септик «С» об`ємом 15,0 куб.
Адреса об`єкта нерухомого майна згідно з витягом: АДРЕСА_2 .
Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру №НВ-6111550882019 від 18.10.2019 земельна ділянка площею 0,0400 га, кадастровий номер 6125810100:02:003:0463, на яку претендує ОСОБА_1 , розташована за адресою: АДРЕСА_6 .
Згідно з актом обстеження сформованої земельної ділянки (кадастровий номер: 6125810100:02:003:0463) Шумського району Тернопільської області від 29.01.2021, на цій земельній ділянці знаходиться септик, який відноситься до магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розміщеного за адресою: АДРЕСА_2 .
Отже, враховуючи те, що оскаржуване рішення не містить належного та достатнього обґрунтування його прийняття, зокрема в частині розміщення майна третіх осіб (септику), а відповідач не надав суду будь-яких пояснень стосовно позовних вимог та доказів,  ураховуючи, що при прийнятті  рішення  відповідач би з`ясувати чи має магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 » виділену земельну ділянку для обслуговування будівлі, які споруди та будівлі розміщені на ній, де саме знаходиться септик, який відноситься до магазину, при цьому у витязі з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 227695570 згадується септик «С» об`ємом 15,0 куб, його розміщення відноситься до будівлі за адресою: АДРЕСА_2 , проте відсутня достовірна інформація про те, на якій саме земельній ділянці він розміщений, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність обґрунтованих підстав для визнання протиправним та скасування рішення Шумської міської ради № 2938 від 28.10.2021 про відмову ОСОБА_1 в затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,04 га, кадастровий номер: 6125810100:02:003:0463, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача затвердити ОСОБА_1 технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,04 га, кадастровий номер: 6125810100:02:003:0463, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
За змістом статті 2 КАС України метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Пунктом 4 частини другої статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
При цьому суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні (частина четверта статті 245 КАС України).
Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Суд враховує, що в рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Рисовський проти України» (№ 29979/04) викладено окремі стандарти діяльності суб`єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципу «доброго врядування». Цей принцип, зокрема, передбачає, що у разі якщо справа впливає на такі основоположні права особи, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб (рішення у справах «Beyeler v. Italy» № 33202/96, «Oneryildiz v. Turkey» № 48939/99, «Moskal v. Poland» № 10373/05).
Таким стандартам поведінка відповідача у спірних правовідносинах не відповідає.
Крім цього, відповідно до ст. 1 Першого протоколу про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
Відповідно до рішення ЄСПЛ в справі «EAST/WEST ALLIANCE LIMITED» ПРОТИ УКРАЇНИ» (Заява № 19336/04) згідно з усталеною практикою Суду стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див., серед інших джерел, рішення у справах «Іммобіліаре Саффі проти Італії» [ВП], заява N 22774/93, п. 44, ECHR 1999-V, та «Вістіньш і Перепьолкінс проти Латвії» [ВП], заява N 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року).
В п. 167 вказаного рішення зазначено, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року).
Відповідно до п. 168 зазначеного рішення ЄСПЛ, будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).
Обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його  ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями чи недоглядом органів влади відповідної держави (п.75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 05.04.2005 (заява № 38722/02)).
Ефективний засіб правового захисту в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату. Тобто, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
З урахуванням наведеного, суд зазначає, що встановлення в ході судового розгляду фактів протиправності рішень відповідача, за результатами яких судом було зобов`язано відповідача розглянути заяви позивача про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд,  та в подальшому за результатами їх розгляду  протиправності рішення про відмову у затвердженні технічної документації із землеустрою,  наведене зумовлює виникнення потреби в обтяженні відповідача обов`язком усунути спричинені такими діями і рішенням негативні наслідки для позивача, відтак, суд вважає, що ефективним способом захисту прав позивача буде зобов`язання відповідача  затвердити позивачу технічну документацію з землеустрою з урахуванням наведених вище висновків суду.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З огляду на наведене, судом проаналізовано всі основні аргументи, наведені учасниками справи на обґрунтування своїх вимог та заперечень, необхідні для правильного вирішення цього спору. Оцінка встановлених судом обставин справи в розрізі норм матеріального закону свідчить на користь висновку, що в ході судового розгляду справи відповідач не виконав процесуального обов`язку доказування та не підтвердив правомірності своєї поведінки у спірних правовідносинах. Відтак, позовні вимоги суд вважає обґрунтованими, підтвердженими належними й допустимими доказами, а тому позов в частині зобов`язання відповідача затвердити ОСОБА_1  технічну документацію із землеустрою слід задовольнити повністю.
Відповідно до Рішення Конституційного суду України  від  30.01.2003 р. № 3-рп, правосуддя за своєю суттю визнається лише таким за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.
Щодо позовної вимоги про стягнення з Шумської міської ради на користь позивача моральної шкоди у розмірі 100000,00 грн.  
Згідно зі ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Відповідно до вимог статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до чинного законодавства України, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі, інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
У позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами цей розмір підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17. Зокрема, Верховний Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (пункт 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (пункт 52). Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (пункт 56).
У постанові Верховного Суду від 10.04.2019 у справі №464/3789/17 викладена правова позиція, згідно якої виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. При цьому, в силу статті 1173 Цивільного кодексу України шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача, а протиправність його дій та рішень презюмується - обов`язок доказування їх правомірності покладається на відповідача (частина друга статті 77 КАС України).
Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено, в чому безпосередньо полягає завдана йому моральна шкода, та з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується, а сам по собі факт протиправної поведінки відповідача не свідчить про завдання позивачу моральної шкоди.
Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що позивачеві недостатньо заявити у позовній заяві, що він пережив або переживає моральні страждання. Цей факт має бути доведений усіма допустимими засобами доказування (показаннями свідків, довідками із медичних закладів, іншими письмовими доказами тощо).
Докази – це будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: поясненнями сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків; показаннями свідків, письмовими доказами, речовими доказами, зокрема звуко- і відеозаписами, висновками експертів.
Кожна конкретна справа вимагає об`єктивної оцінки судом всіх обставин, оскільки судовий контроль являє собою одну з істотних гарантій захисту конституційних прав громадян.  
Позивач повинен надати суду докази, наявність яких слугуватиме  для суду  запорукою визначення справедливого розміру компенсації моральної шкоди.
Колегія суддів зазначає, що  позивачем не наведено жодного факту моральних страждань, не доведено причинного зв`язку між  діями відповідача та спричиненням фізичних та моральних страждань, а також не  наведено жодних доказів у чому полягає спричинена, на думку позивача,  шкода, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог в цій частині.
Щодо покликань позивача на  погіршення стану здоров`я, яке відбулось внаслідок причинно-наслідкового зв`язку з протиправними діями Шумської міської ради, які полягали у прийнятті незаконного рішення, то  апеляційний суд вважає їх необґрунтованими з урахуванням наведених вище висновків суду. 
Таким чином, колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для стягнення на користь позивача моральної шкоди, тому в цій частині позову слід відмовити.
Щодо судових витрат. 
Відповідно до статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.
При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог ( ч.1, 3 ст. 139 КАС України).
Частинами першою, третьою статті 132 КАС України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз.
Відповідно до частин першої, другої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Згідно із частинами третьою-п`ятою статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Як передбачено частинами шостою, сьомою статті 134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Позивач просив стягнути з відповідача судові витрати - сплачений судовий збір за звернення до суду з цим позовом та витрати, пов`язані з правничою допомогою.
Щодо судового збору.
З урахуванням фактичних обставин справи щодо перегляду справи в суді апеляційної інстанції та часткового задоволення апеляційної скарги, суд у відповідності до п.п. б) та в) ч.4 ст. 322, ст. 139 КАС України здійснює розподіл витрат. 
З матеріалів справи вбачається, що позивачем сплачено судовий збір у розмірі 992,40 грн при поданні позовної заяви та 1488,60 грн при поданні апеляційної скарги. За наслідками апеляційного розгляду, позовні вимоги позивача задоволенні повністю. 
З урахуванням суми судового збору присудженої на користь позивача судом першої інстанції у розмірі 496,20 грн, додатково на користь позивача підлягає присудженню сума судового збору у розмірі 1984,60 грн. 
Щодо стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу.
18.01.2022 укладено договір про надання правничої (правової) допомоги №08 між позивачем ОСОБА_13 (Клієнт) та Адвокатським бюро «Ростислава Никитюка», в особі керуючого бюро - адвоката Никитюка Ростислава Ігоровича, згідно з пунктом 1.1 якого Бюро бере на себе зобов`язання надавати правничу (правову) допомогу Клієнту при захисті законних прав та інтересів останнього у спірних правовідносинах з Шумською міською радою, щодо визнання протиправним та скасування рішення Шумської міської ради №2938 від 28.10.2021 про відмову Клієнту у затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), кадастровий номер: 6125810100:02:003:0463, яка розташована в АДРЕСА_1  та зобов`язання Шумської міської ради затвердити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), кадастровий номер: 6125810100:02:003:0463, яка розташована в АДРЕСА_1 у спосіб, визначений чинним законодавством, а Клієнт зобов`язаний оплатити надані послуги у порядку та строки обумовлені в даному Договорі.
Розділом 4 вказаного договору врегульовано порядок здійснення розрахунків. Так пунктом 4.1 договору визначено, що за правову допомогу, передбачену в п.п. 1.1. п.1 Договору Клієнт сплачує Бюро гонорар, розмір якого визначається погодинно та/або фіксовано у відповідності до критеріїв, визначених у Додатку № 1 до Договору («Вартість правничої допомоги»), та Додатку №2 («Акт приймання-передачі виконаних робіт по наданню правничої (правової) допомоги»), які є невід`ємною частиною даного правочину.
Згідно Додатка №1 до Договору про надання правничої (правової) допомоги №08 від 18.01.2022 «Вартість правничої допомоги» сторони визначили види правничої (правової) допомоги та погодили розмір гонорару по Договору.
На підтвердження понесених витрат представником позивача надано суду копію Акта №01 приймання-передачі виконаних робіт по наданню правничої (правової) допомоги від 20.01.2022, з якого вбачається, що ОСОБА_1 отримав правничу допомогу в наступному обсязі: консультування Клієнта щодо обрання належного способу захисту порушеного права, формування правової позиції щодо захисту порушеного права, опрацювання наданих клієнтом документів, кількість затрачених годин - 1 год, вартість послуг - 1000,00 грн;
вивчення судової практики у спірних правовідносинах, складання позовної заяви в Тернопільський окружний адміністративний суд - від імені Клієнта до Шумської міської ради про визнання протиправною бездіяльності суб`єкта владних повноважень та зобов`язання вчинити дії, формування додатків та копій документів до позовної заяви, кількість затрачених годин - 6 год, вартість послуг - 5400,00 грн;
Всього: 6400,00 грн.
В Акті також визначено, що Клієнт зобов`язується здійснити оплату вартості наданих Адвокатським Бюро послуг протягом 7 (семи) банківських днів з моменту отримання від Бюро рахунку. Сплата позивачем вказаної суми не підтверджена.
Згідно з пунктами 4, 6, 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» 05.07.2012, № 5076-VI договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору; інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення; представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Частина перша статті 19 цього ж Закону визначає, що видами адвокатської діяльності, серед іншого, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами;
Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом часом.
Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
В той же час на переконання суду, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.
При визначенні суми відшкодування вказаного виду судових витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Крім цього, судом враховано, що дана справа є справою незначної складності, Єдиний державний реєстр судових рішень містить оприлюднені численні судові рішення судів різних інстанцій з аналогічного предмету спору та аналогічні мотивам тим, що наведені у позові позивача, що спрощувало роботу адвоката при підготовці даного позову, а тому, на думку суду, підготовка позову, клопотань, заяв у цій справі, не вимагала від адвоката значного обсягу юридичної та технічної роботи.
Також суд враховує, що дана справа при відкритті провадження віднесена судом до категорії справ незначної складності, з огляду на що постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
З урахуванням наведеного вище, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що  обсяг фактично наданих адвокатом послуг із урахуванням складності справи, кількості витраченого на ці послуги часу, значення справи для позивача не є співмірним із розміром заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6400,00 грн.
Також судом встановлено, що позивач витрати на правничу допомогу адвокату не сплатив. 
Разом з тим, відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Зі змісту умов договору про надання правничої (правової) допомоги №08 від  18.01.2022 слідує, що розмір оплати праці Бюро при наданні правової допомоги, а також умови, строки та порядок розрахунків, визначаються сторонами в додатках до договору. За домовленістю сторін оплата правової допомоги може здійснюватися також у вигляді передоплати або авансу (розділ 5 договору).
У додатку № 2 до цього договору від 20.01.2022 визначено, що Клієнт зобов`язується здійснити оплату вартості наданих Адвокатським Бюро послуг протягом 7 (семи) банківських днів з моменту отримання від Бюро рахунку.
Іншого порядку розрахунків між сторонами не визначено. Умовами договору передбачене зобов`язання клієнта своєчасно оплачувати витрати та послуги бюро.
Таким чином з урахуванням критеріїв, визначених частинами третьою, п`ятою статті 134, частиною дев`ятою статті 139 КАС України, враховуючи часткове задоволення позовних вимог у цій справі, несплату навіть частини коштів позивачем адвокату, виходячи з принципів обґрунтованості та пропорційності до предмета спору, значення справи для сторін, колегія суддів приходить до переконання про те, що висновок суду першої інстанції про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката в розмірі 20000 грн. є вірним. 
Керуючись статтями 139, 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2022 року у справі №500/672/22 – скасувати в частині зобов`язання Шумську міську раду повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,04 га, кадастровий номер: 6125810100:02:003:0463, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з урахуванням правової оцінки, наданої судом та в цій частині ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.
Зобов`язати Шумську міську раду затвердити ОСОБА_1 технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,04 га, кадастровий номер: 6125810100:02:003:0463, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 
В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Шумської міської ради на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 1984 ( одна тисяча дев`ятсот вісімдесят чотири ) грн. 60 коп.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	З. М. Матковська 	
судді	 	С. М. Кузьмич 	
 	 	В. З. Улицький