УХВАЛА

18 жовтня 2022 року 
м. Київ

справа №420/11227/20
адміністративне провадження №К/9901/21292/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Данилевич Н.А.,
суддів: Мацедонської В.Е.,  Радишевської О.Р., 

розглянувши клопотання ОСОБА_1 про передачу на розгляд Великої Палати Верховного Суду справи №420/11227/20 за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 січня 2021 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22 квітня 2021 року у справі №420/11227/20 за позовом ОСОБА_1 до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення коштів,
в с т а н о в и в :
У жовтні 2020 року ОСОБА_1 ( далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ( далі - Спеціалізована прокуратура у військовій та оборонній сфері Південного регіону, відповідач), в якій просив:
- визнати протиправною бездіяльність Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону щодо ненарахування та невиплати заробітної плати у період з 15.07.2015 по 04.07.2016, з урахуванням посадового окладу у розмірі, передбаченому ст.  81 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII (далі - Закон №1697-VII); 
- зобов`язати Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері Південного регіону нарахувати та виплатити різницю між отриманою заробітною платою за період з 15.07.2015 по 04.07.2016 та належною заробітною платою за період з 15.07.2015 по 04.07.2016, з урахуванням посадового окладу у розмірі, передбаченому ст. 81 Закону №1697-VII; 
- визнати протиправною бездіяльність Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону щодо ненарахування та невиплати середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, тобто з 04.07.2016 по день фактичного розрахунку, згідно з вимогами ст.117 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995 №100  (далі - Постанова КМУ №100); 
- зобов`язати Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері Південного регіону нарахувати та виплатити середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, тобто з 04.07.2016 по день фактичного розрахунку, згідно з вимогами ст.117 КЗпП України, Постанови КМУ №100.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 18.01.2021 у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22.04.2021 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Одеського окружного адміністративного суду від  18.01.2021 - без змін.
10 червня 2021 року на адресу суду касаційної інстанції надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 січня 2021 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22 квітня 2021 року, в якій скаржник просить скасувати зазначені рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити постанову, якою позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
05 серпня 2021 року на адресу суду касаційної інстанції надійшло клопотання ОСОБА_1 про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.
Колегія суддів, дослідивши доводи заявленого клопотання про передачу справи №420/11227/20  на розгляд до Великої Палати Верховного Суду, для вирішення виключної проблеми у формуванні єдиної правозастосовної практики в подібних судових спорах, вважає що у задоволенні останнього необхідно відмовити.
Так, відповідно до частини п`ятої статті 346 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.
Підстава для передачі касаційним судом справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, визначена частиною п`ятою статті 346 КАС України, передбачає наявність у справі виключної правової проблеми, вирішення якої необхідне для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.
Як зазначила Велика Палата Верховного Суду в судовому рішенні від 26 березня 2019 року у справі 804/15369/13-а, для віднесення справи до категорії спорів, що містять виключну правову проблему і вирішення яких необхідне для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики, така справа повинна мати декілька з наведених ознак:
- справа не може бути вирішена відповідним касаційним судом у межах оцінки правильності застосування судами нижчих інстанцій норм матеріального права чи дотримання норм процесуального права;
- встановлена необхідність відступити від викладеного в постанові Верховного Суду України правового висновку, який унеможливлює ефективний судовий захист;
- існують кількісні критерії, що свідчать про наявність виключної правової проблеми, а саме значний перелік подібних справ (зокрема, між тими ж сторонами або з однакового предмета спору), які перебувають на розгляді в судах;
- існують якісні критерії наявності виключної правової проблеми, зокрема:
- немає усталеної судової практики у застосуванні однієї і тієї ж норми права, в тому числі, наявність правових висновків суду касаційної інстанції, які прямо суперечать один одному;
- невизначеність законодавчого регулювання правових питань, які можуть кваліфікуватися як виключна правова проблема, в тому числі необхідність застосування аналогії закону чи права;
- встановлення глибоких та довгострокових розходжень у судовій практиці у справах з аналогічними підставами позову та подібними позовними вимогами, а також наявність обґрунтованих припущень, що аналогічні проблеми неминуче виникатимуть у майбутньому;
- наявність різних наукових підходів до вирішення конкретних правових питань у схожих правовідносинах.
Згідно з частиною першою статті 347 КАС України питання про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду вирішується судом за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи.
Положеннями статті 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII (далі - Закон № 1402-VIII) визначено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Судом касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до статті 327 КАС України є Верховний Суд, у складі якого за змістом статей 36, 37 Закон № 1402-VIII діє, зокрема, Касаційний адміністративний суд. Переглядаючи в касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції у межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права.
Підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Отже, до повноважень Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, зокрема, належить вирішення питань про правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, їх тлумачення при вирішенні юридичних спорів в адміністративних справах чи проблем щодо забезпечення захисту прав, свобод або інтересів. Реалізація таких повноважень пов`язана з наявністю правових проблем.
Позивач у своєму клопотанні для підтвердження наявності, на його переконання, виключної правової проблеми, яка негативно впливає на розвиток права та формування єдиної правозастосовної практики вказує на наявність двох протилежних за змістом правових позицій П`ятого апеляційного адміністративного суду у справах №420/12942/20 та №420/11227/20 за позовами одного і того ж позивача до одного і того ж відповідача в аналогічних правовідносин та відсутність висновку Верховного Суду з питання застосування Закону України «Про внесення змін до Закону України "Про прокуратуру" щодо удосконалення та особливостей застосування окремих положень» від  02.07.2015 №578-VIII. Також посилається на необхідність відступлення від висновку Верховного Суду, викладеного  у справах №825/575/16, №817/548/16, №808/2163/17, №804/217/17, №809/982/16, №824/490/16. 
Суд зазначає, що наявність двох протилежних за змістом правових позицій суду апеляційної інстанції за позовами одного і того ж позивача до одного і того ж відповідача в аналогічних правовідносинах не є підставою для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду відповідно до ст. 346 КАС України.
Крім того, необхідність відступлення від правових позицій Верховного Суду, викладених у постановах Верховного Суду від 14.03.2018 у справі №825/575/16, від 21.03.2018 у справі №817/548/16, від 21.11.2018 у справі №808/2163/17, від 16.01.2019 у справі №804/217/17, від 27.02.2019 у справі №809/982/16, від 05.04.2020 у справі №824/490/16 ОСОБА_1 належним чином не обґрунтована. 
Також Суд зазначає, що відсутність правового висновку Верховного Суду з питання застосування Закону є підставою для касаційного оскарження відповідного рішення, а не для передачі справи на розгляд до Великої Палати Верхвного Суду відповідно до норм КАС України.
Враховуюче викладене, колегія суддів вважає, що наведене у клопотанні обґрунтування наявності виключної правової проблеми, вирішення якої необхідне для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики, не створює підстави для передачі на розгляд Великій Палаті Верховного Суду справи №420/11227/20 .
Керуючись статтями 343, 346, 347, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд,
У ХВ А Л И В :
Відмовити в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про передачу справи   №420/11227/20 на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і не може бути оскаржена.
Суддя-доповідач                                                                                Н.А. Данилевич          
Судді                                                                                                     В. Е. Мацедонська
                                                                                            О. Р. Радишевська