ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/2784/21                                                 Головуючий у І інстанції - Шевченко Н.М.
                                                                                                   Суддя-доповідач - Мельничук В.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  24 жовтня 2022 року                                                                                            м. Київ
          
  Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

                Головуючого-судді:                  Мельничука В.П.,        
                                                   суддів:                  Лічевецького І.О., Оксененка О.М., 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної судової адміністрації України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 травня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної судової адміністрації України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Державної судової адміністрації України, в якій просила:
1) визнати протиправною бездіяльність Державної судової адміністрації України щодо невиконання вимог ст. 10-1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» та Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Положення про набори даних, які підлягають оприлюдненню у формі відкритих даних» від 21 жовтня 2015 року № 835 (далі - Постанова № 835) у визначений Постановою № 835 термін;
2) зобов`язати Державну судову адміністрацію України виконати вимоги законодавства та розмістити:
- на Єдиному державному вебпорталі відкритих даних такі набори даних: нормативно-правові акти, їхні проєкти, акти індивідуальної дії; інформацію про нормативно-правові засади діяльності; реєстр наборів даних, що є у володінні розпорядника; інформацію про організаційну структуру; судову статистику;
- на офіційному вебсайті Державної судової адміністрації України такі набори даних: нормативно-правові акти, їхні проєкти, акти індивідуальної дії; інформацію про нормативно-правові засади діяльності; реєстр наборів даних, що є у володінні розпорядника.
Свої позовні вимоги Позивачка обґрунтувала наявністю у Державної судової адміністрації України обов`язку розміщувати публічну інформацію, як розпорядника такої, який не було виконано у встановлений спеціальними нормативно-правовими актами строк.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 травня 2022 року адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправною бездіяльність Державної судової адміністрації України щодо невиконання вимог ст. 10-1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» та постанови Кабінету Міністрів України № 835 від 21.10.2015.
Зобов`язано Державну судову адміністрацію України здійснити на офіційному веб-сайті та веб-сторінці Єдиного державного веб-порталу відкритих даних розміщення наборів відкритих даних (нормативно-правові акти, їхні проєкти, акти індивідуальної дії; інформацію про нормативно-правові засади діяльності; реєстр наборів даних, що є у володінні розпорядника; інформацію про організаційну структуру; судову статистику) відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України № 835 від 21.10.2015.
Не погоджуючись з таким судовим рішенням, Державна судова адміністрація України подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.
В апеляційній скарзі Державна судова адміністрація України посилається на порушення судом першої інстанції норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.
Апеляційна скарга мотивована також тим, що станом па дату розгляду справи суд першої інстанції був позбавлений можливості встановити наявність чи відсутність ознак бездіяльності ДСА України та порушення прав ОСОБА_1 , оскільки всі дані були закриті через введення режиму воєнного стану в Україні.
Позивачкою подано відзив на апеляційну скаргу Державної судової адміністрації України, в якому вона просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з посиланням на те, що оскаржуване судове рішення відповідає нормам чинного законодавства.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, яким передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що на Єдиному державному вебпорталі відкритих даних (https://data.gov.ua) та на вебсайті ДСА України (https://dsa.court.gov.ua/dsa) відсутні деякі набори даних, які стосуються судової статистики, НПА, їхні проєкти, акти індивідуальної дії, інформацію про нормативно-правові засади діяльності; реєстр наборів даних, що є у володінні розпорядника; інформацію про організаційну структуру тощо.
Не погоджуючись із вищевказаною бездіяльністю, Позивачка звернулася з даним адміністративним позовом до адміністративного суду.
Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що з огляду на наведені приписи статті 10-1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» № 2939-VI і Постанови № 835 щодо обов`язку ДСА України протягом шести місяців здійснити оприлюднення та подальше оновлення наборів даних на своєму офіційному вебсайті та Єдиному державному вебпорталі відкритих даних, зважаючи на встановлену судом обставину відсутності оприлюднених наборів даних після завершення такого строку, суд першої інстанції вбачав підстави для задоволення позову.
Перевіривши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, в частині питання щодо строку звернення до суду та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в цій частині, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Колегія суддів звертає увагу, що згідно з частиною 3 статті 23 Закону України «Про доступ до публічної інформації» від 13 січня 2011 року № 2939-VI, оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації до суду здійснюється відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України.
Частинами першою, третьою статті 122 КАС України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до правової позиції, сформованої в ухвалі Верховного Суду від                         08 листопада 2021 року у справі № 9901/300/21, правовий припис «в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом» означає, що позов має подаватись лише в тих межах часу, які встановлені КАС України. Тобто, можливість захисту прав та інтересів залежить від дотримання строків, встановлених на цей КАС України.
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (абзац перший частини другої статті 122 КАС України). Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі, і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду (частина третя статті 123 КАС України).
Відповідно до частини другої статті 44 КАС України учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово вказувала, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Вказані висновки викладено у постановах від 4 жовтня 2018 року у справі № 800/304/17, від 13 лютого 2019 року у справі № 826/13768/16, від 20 червня 2019 року у справі № 9901/82/19, від 5 лютого 2020 року у справі № 9901/425/19 (пункт 29), 19 лютого 2020 року у справі № 9901/390/19, від 27 травня 2020 року у справі № 9901/546/19 (пункти 31, 32), від 18 червня 2020 року у справі                       № 9901/45/20, від 2 липня 2020 року у справі № 9901/561/19 (пункт 25), від 19 листопада 2020 року у справі № 9901/186/20 (пункт 24), 3 лютого 2021 року у справі № 9901/243/20 (пункт 22), 24 лютого 2021 року у справі № 800/30/17 (9901/328/18), від 3 березня 2021 року у справі № 800/125/17, від 4 березня 2021 року у справі № 9901/203/20 (пункти 35, 36), від               24 березня 2021 року у справі № 640/18761/20 (9901/375/20)).
Поновлення пропущеного процесуального строку є втручанням у принцип юридичної визначеності. Тому у кожному такому випадку поновлення має бути достатньо обґрунтованим. Поновленню підлягає той строк, який пропущений з поважних причин. Оцінювати останні на предмет поважності слід з урахуванням конкретної ситуації. Крім того, треба враховувати і тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його поновлення для інших учасників справи.
У позовній заяві Позивачка зазначила, що пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Положення про набори даних, які підлягають оприлюдненню у формі відкритих даних» від 21 жовтня 2015 року № 835 (далі - Постанова № 835) покладено обов`язок на розпорядників інформації, визначених Законом України «Про доступ до публічної інформації», забезпечити протягом шести місяців оприлюднення та подальше оновлення на своїх офіційних веб-сайтах наборів даних згідно з Положенням, затвердженим цією постановою.
Згідно з Постановою № 835, ДСА мала оприлюднити у форматі відкритих даних зазначені вище набори протягом шести місяців із дати включення їх до Положення.
Для таких наборів, як: Реєстр наборів даних, що є у володінні розпорядника; Інформація про організаційну структуру; Судова статистика, - термін сплив 21.04.2016, оскільки ці набори даних були включені до Положення, яке було затверджене 21.10.2015.
Для набору даних нормативно-правових актів, їхні проекти, акти індивідуальної дії, інформація, визначена законодавством про засади регуляторної політики, термін сплив 14.01.2019, тому як цей набір був доданий до Положення 14.07.2018.
Для набору даних Інформація про нормативно-правові засади діяльності термін опублікування сплив 05.12.2019, оскільки цей набір даних був включений до Положення 05.06.2019.
Проте, ДСА на момент подання даного адміністративного позову (05.02.2021) не оприлюднила на Порталі (https://data.gov.ua/organization/derzhavna-sudova-administratsiia-ukrayiny? q=&sort=score+desc%2C+metadata_modified+desc&page=2) усі перелічені набори даних, а власне: НПА, їхні проекти, акти індивідуальної дії; Інформацію про нормативно-правові засади діяльності; Реєстр наборів даних, що є у володінні розпорядника; Інформацію про організаційну структуру; Судову статистику.
Крім того, частина цих наборів не оприлюднена й на офіційному вебсайті ДСА (https://dsa.court.gov.ua/dsa/inshe/oddata/), серед яких: нормативно-правові акти, їхні проекти, акти індивідуальної дії; Інформація про нормативно-правові засади діяльності; Реєстр наборів даних, що є у володінні розпорядника.
Право доступу до суду є невід`ємною складовою права на суд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого 1975 року, заява № 4451/70). «Право на суд» не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право доступу до суду за його природою потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх «цивільних прав та обов`язків», пункт 1 статті 6 вказаної Конвенції залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Креуз проти Польщі»          (Kreuz v. Poland) від 16 червня 2001 року, заява № 28249/95, § 53).
Правила щодо строків звернення до суду мають на меті забезпечення юридичної визначеності у конкретних правовідносинах. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1998 року у справі «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» (Perez de Rada Cavanilles v. Spain, заява № 28090/95, § 45).
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів звертає увагу, що з останньої дати, коли на переконання Позивачки почала діяти бездіяльність Відповідача (05.12.2019), до дати звернення Позивачки до суду (05.02.2021) минуло більше одного року, а з дати прийняття постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Положення про набори даних, які підлягають оприлюдненню у формі відкритих даних» від 21 жовтня 2015 року № 835 (зобов`язано ДСА протягом шести місяців оприлюднювати та в подальшому оновлювати на своїх офіційних веб-сайтах набори даних) минуло понад п`ять років.
При цьому відсутні підстави вважати, що Позивачка впродовж цих років не могла ознайомитися з офіційним вебсайтом Відповідача раніше та не могла звернутися до суду за захистом порушеного, на її думку, права у строк, визначений процесуальним законом для звернення з адміністративним позовом.
Колегія суддів вважає, що Позивачка повинна була дізнатися про оскаржену нею бездіяльність Відповідача задовго до того, як звернулася до суду. Незнання про порушення своїх прав через байдужість до них або небажання дізнатися про їхнє порушення не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.
Згідно частиною 3 статті 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Пунктом 8 частини першої статті 240 Кодексу адміністративного судочинство України передбачено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.
Беручи до уваги наведене, задоволенні судом першої інстанції позовні вимоги підлягають залишенню без розгляду.
Аналогічну правову позицію застосування наслідків пропуску строку звернення до адміністративного суду у подібних правовідносинах висловлено у постановах Великої Палати Верховного Суду, зокрема від 03 квітня 2019 року у справі № 9901/896/18, від                04 грудня 2019 року у справі № 9901/325/19, від 23 вересня 2020 року у справі                                № 9901/277/19, від 24 лютого 2021 року у справах № 800/30/17, № 9901/141/20.
Оцінюючи інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
При цьому, згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Згідно з положеннями статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Приписи п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Розглянувши доводи Державної судової адміністрації України, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що судове рішення постановлено при неповному з`ясуванні обставин справи та з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення суду першої інстанції скасуванню, а адміністративний позов залишенню без розгляду.
Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 317, 319, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, - 

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Державної судової адміністрації України - задовольнити частково.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 травня 2022 року скасувати та прийняти нове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної судової адміністрації України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії - залишити без розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню, відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.    

Головуючий-суддя:                                                                     В.П. Мельничук

                     Судді:                                                                      І.О. Лічевецький

                                                                                                        О.М. Оксененко