Номер провадження: 22-ц/813/2945/22 
Справа № 522/1408/19
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л. В.
Доповідач Громік Р. Д.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.09.2022 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого – Громіка Р.Д.,
суддів – Драгомерецького М.М., Дришлюка А.І.,
за участю секретаря – Сидоренко А.О.,
розглянувши у спрощеному порядку за відсутністю учасників справи за апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 березня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Управління з питань охорони об`єктів культурної спадщини Одеської міської ради про скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності, зобов`язання привести об`єкт нерухомості у первісний стан,

ВСТАНОВИВ:
1. ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовної заяви.
До Приморського районного суду м. Одеси надійшов позов ОСОБА_2 до ОСОБА_6 , державного реєстратора КП «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Павлинської сільради Іванівського району Одеської області Мельник Тетяни Іванівни, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про скасування реєстрації та повернення житлового приміщення до первісного стану.
У позовній заяві ОСОБА_2 посилається на те, що вона, а також ОСОБА_7 і ОСОБА_5 є співвласниками 527/1000 частин квартири АДРЕСА_1 . Разом із ними ще 345/1000 частинами квартири АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 01.02.1995 року, посвідченого державним нотаріусом першої Одеської державної нотаріальної контори Сорокої Л.З., на праві власності володіє ОСОБА_6 . 
20 квітня 1995 року ОСОБА_6 , на той час ОСОБА_8 , звернулась до Жовтневого районного суду м. Одеси із позовом до позивачів – ОСОБА_2 , ОСОБА_9 і ОСОБА_5 про не перешкоджання їй у переобладнання та переплануванні житлового приміщення, в якому просила суд зобов`язати співвласників не перешкоджати її сім`ї в переобладнанні та переплануванні квартири згідно проектного плану, затвердженому «Укржилремпроектом».
Не зважаючи на рішення Жовтневого районного суду м. Одеси від 11 травня 1995 року про відмову в задоволені позовних вимог щодо надання дозволу на перебудування квартири, залишеного ухвалою Судової колегії з цивільних справ Одеського обласного суду від 11 липня 1995 року без змін, ОСОБА_10 , на протязі останніх двох років, самочинно, без отримання дозволу на проведення будівельних робіт, перепланувала та перебудувала житлове приміщення, перекривши їй доступ до квартири з боку центрального входу, захопила частину приміщень, які належали позивачу та знаходились в загальному користуванні, отримала декларацію про готовність об`єкта до експлуатації серія та номер: ОД 142171512459, видану Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеської області про «Реконструкцію частини квартири з виділом в самостійну одиницю, без змін геометричних розмірів фундаментів у плані за адресою: АДРЕСА_2 » і на підставі цього, без укладення договору, виділила частку квартири в окрему одиницю та зареєструвала право власності на квартиру АДРЕСА_1 , чим порушила її права співвласника.
Зазначила, що наказом № 01-13/3481-16 від 30.10.2018 року Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради реєстрація декларації про готовність до експлуатації об`єкта, який належить до І-ІІІ категорії складності № ОД 142171512459 від 31.05.2017 року «Реконструкція частини квартири з виділом в самостійну одиницю, без зміни геометричних розмірів фундаментів у плані за адресою: АДРЕСА_2 », замовник – ОСОБА_6 скасована.
При цьому позивачка ані згоди на реконструкцію, ані на виділ частини квартири в самостійну одиницю не надавала, у зв`язку з тим, що технічний виділ неможливій, оскільки зокрема немає можливості зробити відокремлений вхід до квартири. Зараз вона вимушена заходити в квартиру через пожежний вихід, сходинки якого знаходяться в аварійному стані, надзвичайно вузькі, а сама сходинка неосвітлена. За викладених обставин звернулась до суду з дійсним позовом.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 25 березня 2021 року Позовну заяву ОСОБА_2 задоволено частково. Скасовано рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Мельник Тетяни Іванівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер: 40504037 від 05.04.2018 12:49:22 та припинити речове право ОСОБА_10 на квартиру АДРЕСА_1 , опис об`єкта: загальна площа (кв.м.): 85,7, житлова площа (кв.м.): 57,3, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1525029551101. Зобов`язано ОСОБА_10 привести квартиру АДРЕСА_1 у первісний стан у відповідності до Технічного паспорту станом на 13.06.1995 року, який існував до проведеної реконструкції частини квартири з виділом в самостійну одиницю зобов`язав виконувати наступні будівельні роботи: влаштувати дверний отвір з дверним блоком у стіні між санвузлом № 8а пл. 5,0 кв. м. та коридором № 5 пл. 5,8 кв. м.; закласти дверний отвір та влаштувати віконний отвір з віконним блоком у стіні між підсобним приміщенням № 6 пл. 9,2 кв. м. та кухнею № 8 пл. 12,0 кв. м.; виконати демонтаж перегородки між приміщеннями коридору № 9 пл. 12,2 кв. м. та санвузлом № 8а пл. 5,0 кв. м.; виконати демонтаж перегородки між приміщеннями кухні № 8 пл. 12,0 кв. м. та санвузлом № 8а пл. 5,0 кв. м.; влаштувати перегородку у приміщенні кухні № 8 пл. 12,0 кв. м. у відповідності до об`ємно-планувальних показників, відображених у Технічному паспорті станом на 13.06.1995 р. У вказаній перегородці влаштувати дверний отвір з дверним блоком. У результаті виконання будівельних робіт, передбачених пп. 5-7 будуть утворені приміщення коридору № 9 пл. 23,5 кв. м. та кухні № 8 пл. 6,2 кв. м., виконати демонтаж самочинно збудованої опори з металевим каркасом при вході у квартиру АДРЕСА_1 чим забезпечити доступ ОСОБА_2 із центральних сходів у приміщення коридору загального користування. Стягнено з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 4000 грн. за виконання експертного дослідження. В іншій частині позову відмовлено.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не в повному обсязі досліджено матеріали справи та зроблені помилкові висновки щодо застосованих норм права.

Сповіщення сторін.
У судове засідання, призначене на 31 серпня 2022 року, сторони у справі не з`явились, були належним чином сповіщені про дату, час та місце слухання справи.
Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Згідно із ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Відповідно до ч. 7 ст. 268 ЦПК України рішення суду (повне або скорочене) підписується всім складом суду у день його складення і додається до справи.
Суддя-учасник колегії Драгомерецький М.М. перебував у відпустці з 12 вересня по 25 вересня 2022 року, що підтверджується довідкою відділу кадрової роботи та управління персоналом.
Повне судове рішення виготовлено 26 вересня 2022 року, про що зазначено у вступній частині постанови Одеського апеляційного суду.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція апеляційного суду
Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення.
Згідно з п. 4.3 рішення Конституційного суду України № 4-рп/2004 від 02.03.2004 року, власники квартир у житловому будинку є рівноправними співвласниками допоміжних приміщень. Вони є рівними у праві володіти, користуватися і розпоряджатися допоміжними приміщеннями. Ніхто з власників квартир не має пріоритетного права користуватися та розпоряджатися цими приміщеннями, в тому числі і з питань улаштування мансард, надбудови поверхів і та ін.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. (ст. 321 ЦК України)
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності , може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.
Згідно із ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.
Виходячи зі змісту частини другої даної статті даний виділ допускається якщо є можливість даного виділу.
Відповідно до ч. 4 ст. 364 ЦК України договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.
Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону України «Про охорону культурної спадщини» власник або уповноважений ним орган, користувач зобов`язані утримувати пам`ятку в належному стані, своєчасно провадити ремонт, захищати від пошкодження, руйнування або знищення відповідно до цього Закону та охоронного договору.
Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України «Про охорону культурної спадщини» використання пам`ятки повинно здійснюватися відповідно до режимів використання, встановлених органами охорони культурної спадщини, у спосіб, що потребує якнайменших змін і доповнень пам`ятки та забезпечує збереження її матеріальної автентичності, просторової композиції, а також елементів обладнання, упорядження, оздоби тощо.
Згідно з ч. 3 даної статті забороняється змінювати призначення пам`ятки, її частин та елементів, робити написи, позначки на ній, на її території та в її охоронній зоні без дозволу відповідного органу охорони культурної спадщини.
На підставі матеріалів справи судом першої інстанції правильно встановлено, що ОСОБА_2 , ОСОБА_7 і ОСОБА_5 є співвласниками 527/1000 частин квартири АДРЕСА_1 .
Разом із ними ще 345/1000 частинами квартири АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 01.02.1995 року, посвідченого державним нотаріусом першої Одеської державної нотаріальної контори Сорокої Л.З., на праві власності володіє ОСОБА_6 . 
20 квітня 1995 року ОСОБА_6 (нині Кесіч), на той час ОСОБА_8 , зверталась до Жовтневого районного суду м. Одеси із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_9 і ОСОБА_5 щодо не перешкоджання їй у переобладнання та переплануванні житлового приміщення, в якому просила суд зобов`язати співвласників не перешкоджати її сім`ї в переобладнанні та переплануванні квартири згідно проектного плану, затвердженому «Укржилремпроектом».
Між тим, рішенням Жовтневого районного суду м. Одеси від 11 травня 1995 року відмовлено у задоволені позовних вимог ОСОБА_6 (нині Кесіч) щодо надання дозволу на перебудування квартири. Зазначене рішення залишено без змін ухвалою Судової колегії з цивільних справ Одеського обласного суду від 11 липня 1995 року.
Судом першої інстанції правильно встановлено, що відповідач, без отримання дозволу відповідних органів охорони культурної спадщини, без згоди та дозволу співвласників перепланувала та перебудувала житлове приміщення, а саме квартиру АДРЕСА_1 , який є пам`яткою архітектури та містобудування місцевого значення, охоронний № 717-Од., при цьому самочинно збудувала опору з металевим каркасом при вході в квартиру АДРЕСА_3 , поставила металеві двері, заклала дверний отвір у стіні між санвузлом № 8а, пл. 5,0 кв. м. та коридором № 5 пл. 5,8 кв. м., влаштувала дверній отвір та заклала віконний отвір з віконним блоком у стіні між підсобним приміщенням № 6 пл. 9,2 кв. м. та кухнею № 8 пл. 12,0 кв. м., заклала дверній отвір у стіні між коридором № 5 пл. 5,8 кв. м. та житловою кімнатою № 2 пл. 16,9 кв. м., заклала дверний отвір у стіні між коридором № 5 пл. 5,8 кв. м. та підсобним приміщенням № 6 пл. 9,2 кв. м.., збудувала перегородку між приміщеннями коридору № 9 пл. 12,2 кв. м. та санвузлом № 8а пл. 5,0 кв. м., збудувала перегородку між приміщеннями кухні № 8 пл. 12 кв. м. та санвузлом № 8а пл. 5,0 кв. м., знищіла перегородку у приміщенні кухні № 8 пл. 12,0 кв. м., в результаті чого були знищені і видозмінені приміщення коридору № 9 пл. 23,5 кв. м. та кухні № 8 пл. 6,2 кв. м..
Згідно із матеріалів справи, ОСОБА_6 (нині Кесіч) 31 травня 2017 року отримала декларацію про готовність об`єкта до експлуатації серія та номер: ОД 142171512459, видану Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеської області про «Реконструкцію частини квартири із виділом в самостійну одиницю, без змін геометричних розмірів фундаментів у плані за адресою: АДРЕСА_2 ».
На підставі даної декларації відповідач зробила довідку КП «Бюро технічної інвентаризації» ОМР за № 2802-10/594-Е від 02.04.2018 року та технічний паспорт, виданий 28.03.2018 року ТОВ «Конструкт-Проект Груп» на квартиру АДРЕСА_1 .
Між тим, у подальшому, 02 квітня 2018 року о 16:11:26, державним реєстратором Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Мельник Т.І. прийнято рішення про припинення права власності ОСОБА_6 (нині Кесіч) на 345/1000 частин квартири АДРЕСА_1 на підставі виділу частки з об`єкта нерухомого майна про що нею же, 05.04.2018 року о 12:52:03, внесені відомості про це до Реєстру.
У той же час, тобто 05 квітня 2018 року державним реєстратором КП «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Мельник Т.І. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 40504037 від 05.04.2018 року до державного реєстру було внесено запис № 25604684 про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_11 .
Підстава виникнення права власності: довідка за № 2802-10/594-Е, видана 02.04.2018 року КП «Бюро технічної інвентаризації» ОМР, технічний паспорт, виданий 28.03.2018 року ТОВ «Конструкт-Проект-Груп», дублікат договору дарування, виданий нотаріусом ОСОБА_12 , декларація про готовність об`єкта до експлуатації за № ОД 142171512459, виданий 31.05.2017 року Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеської області.
У свою чергу, судом першої інстанції правильно встановлено, що наказом №01-13/3481-16 від 30.10.2018 року Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради реєстрація декларації про готовність до експлуатації об`єкта, який належить до І-ІІІ категорії складності № ОД 142171512459 від 31.05.2017 року «Реконструкція частини квартири з виділом в самостійну одиницю, без зміни геометричних розмірів фундаментів у плані за адресою: АДРЕСА_2 », замовник – ОСОБА_13 скасована.
Окрім того, згідно із листа Управління з питань охорони об`єктів культурної спадщини Одеської міської ради від 14.03.2019 року, будинок за адресою : АДРЕСА_4 , споруджений у 1901 році за проектом арх. ОСОБА_14 . Рішенням Одеського облвиконкому від 27.12.1991 року № 580 будинок прийнятий під охорону держави як пам`ятка архітектури та містобудування місцевого значення, Наказом Міністерства культури і туризму України від 20.06.2008 року № 728/0/16-08 будинок внесений до Державного реєстру нерухомих пам`яток архітектури та містобудування місцевого значення, охоронний № 717-Од.
Згідно із листа Управління культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації від 02.04.2019 року, на розгляд до управління науково-проектна документація на проведення будь-яких робіт у кв. АДРЕСА_1 не надходила. Дозвіл на проведення робіт не надався.
Отже, суд першої інстанції вмотивовано погодився із доводами представника третьої особи, із приводу того, що роботи, проведені у будинку-пам`ятці за адресою: АДРЕСА_2 , здійсненні без дотримання Закону України «Про охорону культурної спадщини», за відсутності погоджувальних процедур, дозвільних документів щодо проведення робіт на пам`ятках.
Викладені обставини не спростовані стороною відповідача.
Також суд першої інстанції правильно погодився з тим, що право позивача порушуються такою реконструкцією без її згоди і встановленою законом проектної документації з відповідними узгодженнями, якою вона позбавлена входу в комунальну квартиру з парадної та частини приміщень загального користування
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Державний реєстратор, реалізуючи свої функції, керується Конституцією України, Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127 та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно з ст. 11 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав.
Внесення відомостей до Державного реєстру прав, згідно з п.4 ч.1 ст.3 Закону, здійснюється виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом.
Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127 , передбачено вичерпний перелік документів для проведення державної реєстрації прав, а саме: п. 40 Порядку вбачається, що державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених ст. 27 Закону та цим Порядком.
Відповідно до п. 54 Порядку державна реєстрація права власності на нерухоме майно, утворене шляхом поділу майна, у тому числі в результаті виділення окремого об`єкта нерухомого майна із складу нерухомого майна, що складається з двох або більше об`єктів, або об`єднання майна, проводиться за умови наявності технічної можливості такого поділу або об`єднання нерухомого майна та можливості використання такого майна як самостійного об`єкта цивільних правовідносин. 
Для державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна, що створюється шляхом поділу або об`єднання, подаються:
документ, що посвідчує право власності на об`єкт нерухомого майна до його поділу або об`єднання (крім випадків, коли право власності на такий об`єкт вже зареєстровано в Державному реєстрі прав);
технічний паспорт на новостворений об`єкт нерухомого майна;
документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси (крім випадків поділу або об`єднання таких об`єктів нерухомого майна, як квартира, житлове або нежитлове приміщення тощо).
Як вбачається з п. 55 Порядку для державної реєстрації права власності на нерухоме майно, що створюється шляхом поділу або об`єднання майна, що перебуває у спільній власності, крім документів, передбачених пунктом 54 цього Порядку, також подається письмова згода всіх співвласників на проведення поділу або об`єднання майна, що перебуває у спільній власності.
Згідно із п. 56 Порядку для державної реєстрації права власності на нерухоме майно, що створюється шляхом поділу, виділу в натурі частки майна, що перебуває у спільній власності, та має наслідком припинення права спільної власності для усіх або одного із співвласників, подаються:
1. договір про поділ спільного майна, договір про виділ у натурі частки із спільного майна або відповідне рішення суду;
2. документи, передбачені пунктом 54 цього Порядку, крім документа, що посвідчує право власності на нерухоме майно до його поділу або виділу в натурі частки.
У разі коли в результаті поділу або об`єднання майна, що перебуває у спільній власності, змінюється розмір часток у такому праві спільної власності, також подається письмова заява або договір співвласників про розподіл часток у спільній власності на таке майно.
Проте відповідної заяви позивача як співвласника приміщень загального користування відповідачем надано не було.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог ОСОБА_2 та вважав, що здійснена відповідачем реконструкція АДРЕСА_1 порушує законні права та інтереси позивача.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.
Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом, у передбачених ЦПК України випадках.
Відповідно до ч.1 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
За викладених обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог.
При цьому, суд першої інстанції обґрунтовано погодився з доводами представника позивача про те, що на момент подачі позовних вимог до Приморського районного суду м. Одеси, вимоги про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень із закриттям розділу, скасування записів про право власності відповідачки щодо вказаної квартири були ефективними способами захисту цивільного права, визначеними законом.
Згідно із висновків Великої Палати Верховного Суду у постанові від 28.08.2018 року по справі 925/1265/16 , Великої Палати Верховного Суду у постанові від 29 травня 2019 року по справі №367/2020/15-ц зазначалось на те, що рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію. А тому після внесення такого запису скасування зазначеного рішення не може бути належним способом захисту права або інтересу позивача.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству» № 340-IX від 05 грудня 2019 року, який набрав чинності з 16.01.2020 року, були внесені зміни до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до яких частина 3 ст. 26 Закону викладено в такій редакції: У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.
Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав)».
Відповідно до п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 340-IX від 05 грудня 2019 року, судові рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що на момент набрання чинності цим Законом набрали законної сили та не виконані, виконуються в порядку, передбаченому Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» до набрання чинності цим Законом.
За викладеного, суд першої інстанції правильно погодився з доводами представника позивача та вважав за необхідне скасувати рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Мельник Тетяни Іванівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер: 40504037 від 05.04.2018 12:49:22 та припинити речове право ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1 , мешкає АДРЕСА_5 ) на квартиру АДРЕСА_1 , опис об`єкта: загальна площа (кв.м.): 85,7, житлова площа (кв.м.): 57,3, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1525029551101.
Із приводу другої вимоги позивача щодо зобов`язання відповідача привести квартиру у первісний стан, то суд першої інстанції вмотивовано враховував, що станом на час розгляду даної справи (повторно після скасування первісного заочного рішення суду) були виконанні роботи із влаштування дверного отвору з дверним блоком у стіні між коридором № 5 пл. 5,8 кв. м. та житловою кімнатою № 2 пл. 16,9 кв. м.; та дверного отвору з дверним блоком у стіні між коридором № 5 пл. 5,8 кв. м. та підсобним приміщенням № 6 пл. 9,2 кв.м., а тому підстав для задоволення позовних вимог у цій частині судом не встановлено.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Скаржник не довела обставини, на які посилалась як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надала
Твердження скаржника в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального закону, не є такими, що порушують розгляд справи по суті.
Наведені в апеляційній скарзі інші доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.
Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін. 
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 березня 2021 року залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судове рішення виготовлено 26 вересня 2022 року.

Головуючий                                                        Р.Д. Громік

Судді:                                                        М.М. Драгомерецький

                                                               А.І. Дришлюк