Номер провадження: 22-ц/813/8592/22                  Головуючий у 1-й інстанції: Безкровний Я.В.
Єдиний унікальний номер судової справи:947/29209/21 Доповідач Базіль Л. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05.12.2022 року                                                                  м. Одеса

       Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
       головуючого судді (судді-доповідача) - Базіль Л.В.,
       суддів: Воронцової Л.П.,
                        Полікарпової О.М.,
       секретар Куріньова Л.С.,
       розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу адвоката Калюжного Дмитра Юрійовича, який діє від імені ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 30 вересня 2022 року, постановлену у складі судді Безкровного Я.В., зі складенням повного тексту судового рішення 05.10.2022 року у цивільній справі №947/29209/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Одеській області, третя особа державний нотаріус Київської державної нотаріальної контори Сальнікова Зоя Василівна, про скасування арешту майна
                        ВСТАНОВИВ:
       Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування.
       У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Київського районного суду м. Одеси із позовом до Головного управління національної поліції в Одеській області, третя особа державний нотаріус Київської державної нотаріальної контори Сальнікова Зоя Василівна, про скасування арешту майна.
       Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 25.04.1987 року між нею та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було укладено шлюб.
        ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 помер, після його смерті відкрилась спадщина на на майно, яке належало йому на праві власності, а саме на квартиру АДРЕСА_1 .
       З метою оформлення спадщини, вона звернулася до нотаріуса Київської державної нотаріальної контори Сальнікової З.В. із заявою про прийняття спадщини, однак їй було повідомлено, що на спадкове майно накладено арешт, тому до зняття арешту їй не може бути видано свідоцтво про прийняття спадщини за законом.
       Заявницею було установлено, що на підставі постанови про накладення арешту на майно від 03.03.2003 року слідчого ОВС СУ УМВС України в Одеській області полковника міліції Ревенка Г.М. у рамках кримінальної справи №09200200692 було накладено арешт на майно ОСОБА_2 , 1984 року народження, в тому числі на 1/2 квартири, розташованої за адресою: 
 АДРЕСА_2 .
       Зазначала, що її чоловік народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , а тому вважає, що слідчим було помилково накладено арешт на квартиру, чим порушується її право на спадкування.
       На підставі викладеного заявниця просила суд скасувати заходи забезпечення цивільного позову (по виконанню вироку в частині можливої конфіскації майна), накладені постановою слідчого по ОВС СУ УМВС України в Одеській області, полковником міліції Ревенком Г.М. 03.03.2003 року у вигляді арешту на 1/2 квартири, розташовану за адресою: 
АДРЕСА_2 , що належала на праві власності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які були зареєстровані:
       - в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна реєстратором: Першою Одеською державною нотаріальною конторою, 65026, Одеська область, м. Одеса, вул. Ланжеронівська, 26, реєстраційний номер обтяження 2243692, обтяження: постанова, бн, 03.03.2003 СП “ОП” СУ УМВС України в Одеській області перенесено з Феміди за 1393-2003 від 06.05.2003 року;
       - в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно реєстратором: Сальніковою Зою Василівною, Третьою одеською державною нотаріальною конторою, Одеським міським нотаріальним округом, одеська область, реєстраційний номер запису про обтяження: 28164407, підстава обтяження постанова, бн, 03.03.2003 СП “ОП” СУ УМВС України в Одеській області перенесено з Феміди за 1393-2003 від 06.05.2003 року.
       Короткий зміст ухвали суду першої інстанції.
       Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 30 вересня 2022 року провадження у справі закрито.
       Ухвала суду мотивована тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. 
       Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
       Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, адвокат Калюжний Д.О., який діє від імені ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати ухвалу суду і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
       Зазначає, що арешт на спірне майно було накладено слідчим під час досудового слідства у кримінальній справі щодо обвинувачення
 ОСОБА_2 , 1984 року народження, тобто особи, яка невідома позивачці, тоді як з позовною заявою звернулася ОСОБА_1 , яка не є (та не була) стороною цього кримінального провадження, як і її чоловік ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 .
       З огляду на ту обставину, що арешт накладений на майно особи, яка не є учасником кримінального провадження, розпочатого в період дії КПК України 1960 року, то спір щодо зняття арешту з майна є приватноправовим і має розглядатися за правилами цивільного судочинства.
       В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2019 року у справі №2-3392/11.
       Позиція відповідача на стадії апеляційного перегляду справи.        
       Головне управління національної поліції в Одеській області правом подачі відзиву на апеляційну скаргу не скористалося.
       Апеляційний розгляд.
       Учасники справи будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили. Заяв чи то клопотань про відкладення апеляційного розгляду справи на адресу суду не направили.
       У відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
       На підставі викладеного апеляційний суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи на наявних у справі матеріалах.
       Позиція апеляційного суду.
       У відповідності до приписів ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав. 
       Обставини справи. 
       25 квітня 1987 року між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 (позивачкою) ІНФОРМАЦІЯ_4 укладено шлюб, про що здійснено запис за №640, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 (а.с. 8).
       04.10.1996 року органом приватизації видано свідоцтво про право власності на житло, про належність на праві приватної власності квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_4 (матері чоловіка заявниці) та її чоловіку ОСОБА_2 в рівних частинах (а.с. 10).
       03.03.2003 року постановою слідчого по ОВС СУ УМВС України в Одеській області, полковником міліції Ревенком Г.М. у межах кримінальної справи №09200200692 стосовно ОСОБА_2 , 1984 року народження, обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ст. 289 КК України, накладено арешт на нерухомість ОСОБА_2 , а саме: 1/2 частину кв. АДРЕСА_3 ; 1/3 частину кв. АДРЕСА_4 ; 1/2 частину кв. АДРЕСА_1 (а.с. 17). Дане процесуальне рішення прийняте слідчим у період дії КПК України 1960 року.
       Указані обставини щодо накладення обтяжень на 1/2 частину квартири, що належала чоловікові заявниці, підтверджується відомостями, відображеними у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (а.с. 13).
       01.10.2018 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори, видано свідоцтво про право на спадщину за законом, а саме на 1/2 частки квартири під АДРЕСА_1 , яка належала померлій ОСОБА_4 (а.с.161).
        ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , помер, про що складено відповідний актовий запис №13880 та підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (а.с. 9).
       05.02.2021 року позивачка ОСОБА_1 подала до Київської державної нотаріальної контори у місті Одесі заяву про прийняття спадщини після смерті її чоловіка — ОСОБА_2 , а саме квартири 
АДРЕСА_1 (а.с. 110).
       З наявної у матеріалах справи копії паспорта чоловіка заявниці вбачається, що ОСОБА_2 , народився ІНФОРМАЦІЯ_3 у 
м. Одесі, був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 24-25).
       З листа Слідчого Управління ГУНП в Одеській області, датованого 02.12.2021 року за №4/1-13972, адресованого суду першої інстанції вбачається, що у кримінальній справі №009200200692 за ч.3 ст.289 КК України винесено вирок суддею Приморського районного суду м. Одеси відносно
 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . 19.04.2005 року вирок у вигляді позбавлення волі на строк 8 років з додатковим покаранням у вигляді конфіскації майна вступив в законну силу (а.с. 57).
       З долучених до указаного листа документів убачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_5 , був засуджений вироком Приморського районного суду м. Одеси за ч.3 ст. 289, ч.5 ст. 185 КК України до покарання у виді 8 років позбавлення волі з додатковим покаранням у виді конфіскації майна (а.с. 61).
       Мотиви, з яких виходить апеляційний суд та застосовані норми права.
       За приписами ст. 263 ЦПК України cудове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
       Указаним вимогам закону оскаржувана ухвала суду не відповідає. 
       Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
       Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. 
       Таким чином права, свободи або законні інтереси, які належать конкретній особі є предметом судового захисту.
       Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є предмет спору, характер спірних матеріальних правовідносин і їх суб`єктний склад. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
       Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції судів, які розглядають справи за правилами цивільного, кримінального, господарського й адміністративного судочинства. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання, тобто діяти в межах установленої законом компетенції.
       Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу.
       Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.
       У відповідності до ч.1 ст. 19 ЦПК України cуди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. 
       За положеннями ч.4 ст. 174 КПК України 2012 року суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові. 
       Згідно з пунктом 9 розділу XI “Перехідні положення” КПК України 2012 року запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом. 
       Таким чином, на правовідносини, пов`язані з розв`язанням питання про припинення арешту Ѕ частки квартири, поширюються норми КПК України 1960 року.
       Однак, положеннями цього Кодексу передбачалося прийняття рішення про зняття арешту з майна на стадії досудового слідства лише в межах провадження у кримінальній справі - або одночасно з винесенням постанови про її закриття (частина перша статті 214), або раніше, якщо в застосуванні відповідного заходу відпаде потреба (частина шоста статті 126).
       Частиною шостою статті 404 КПК України 1960 року було визначено, що якщо у виправданого або у особи, щодо якої справа закрита, були вилучені документи, цінності та інші предмети чи був накладений арешт на майно, копія вироку, що набрав законної сили, або ухвала апеляційної чи касаційної інстанції направляються відповідним органам для повернення вилучених документів, цінностей та інших предметів, а також для зняття арешту з майна. 
       Закриваючи провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України, суд першої інстанції виходив із того, що заявниця не є власницею квартири на яку накладено арешт, а з огляду на ту обставину, що обтяження було накладено слідчим за правилами КПК України 1960 року, суд дійшов висновку, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. 
       З такими висновками суду першої інстанції, колегія суддів не погоджується.
       Із матеріалів справи, що переглядається, вбачається, що арешт 1/2 частки квартири, що належала чоловіку заявниці ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , було накладено слідчим за правилами КПК України 1960 року, під час досудового слідства у кримінальній справі щодо обвинувачення
 ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_5 , тобто іншої особи. Вироком Приморського районного суду м. Одеси від 19.10.2004 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 був засуджений за ч.3 ст. 289, ч.5 ст. 185 КК України до покарання у виді 8 років позбавлення волі з додатковим покаранням у виді конфіскації майна. 
       Відомостей щодо обвинувачення чи то засудження ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 матеріали справи не містять, як не містять і відомостей про те, що за результатами ухвалення вироку від 19.10.2004 року, судом приймалося рішення в частині скасування арешту 1/2 частки квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_6 .
       Таким чином, заходи забезпечення кримінальної справи №009200200692 у вигляді арешту майна, в частині накладення обтяження на 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 , були накладені слідчим стосовно майна особи, відносно якої не здійснювалося досудове слідство, та питання про зняття обтяжень, накладених на підставі постанови слідчого, залишилося невирішеним, як органом досудового слідства, так і судом. 
       Звертаючись із позовом про зняття арешту з частини квартири, заявниця наголошувала на тому, що ні вона, ні її чоловік не були учасниками кримінального провадження у межах якого слідчим винесено постанову про накладення арешту на частину квартири.
        Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 
       У постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі №2-3392/11, суд касаційної інстанції дійшов висновку про те, що в порядку цивільного судочинства підлягає розгляду справа про зняття арешту з майна за позовом особи, яка не є стороною кримінального провадження, а рішення про накладення арешту на майно прийняте за правилами КПК України 1960 року.
       Правовідносини, які є предметом розгляду даної справи є подібними з тими, що були предметом перегляду Великою Палатою Верховного Суду у межах розгляду справи №2-3392/11, а тому висновки, викладені у зазначеній постанові касаційного суду, мають бути враховані під час розгляду цієї справи, на чому слушно наголошує апелянт.
       Відхиляючи висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №2-3392/11, суд першої інстанції не надав належної оцінки тому, що відсутність у особи, яка звертається з позовом про зняття арешту з майна, права власності на таке майно, не є перешкодою у захисті власних прав та інтересів у обраний спосіб, оскільки визначальним у даному випадку є та передумова, що особа не має бути стороною кримінального провадження у якому застосовано заходи забезпечення кримінальної справи за правилами, передбаченими КПК України 1960 року. 
       При цьому, суд першої інстанції залишив поза увагою ту обставину, що наявність указаного обтяження (незнятого арешту) на 1/2 частку квартири, перешкоджає заявниці реалізувати спадкові права, надані їй законом. 
       Вказані обставини свідчать про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення судом норм процесуального права, що як наслідок призвели до постановлення помилкової ухвали.
       Відповідно до пунктів 1,4 частини 1 статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
       Висновок про наявність підстав для закриття провадження у справі, з мотивів, викладених судом першої інстанції є передчасним, а тому з огляду на викладне, оскаржувану ухвалу суду не можна визнати законною й обґрунтованою, відтак її належить скасувати, як таку, що постановлена з порушенням норм процесуального права, а справу передати до суду першої інстанції для продовження її розгляду.
       Повний текст постанови складено 12.12.2022 року. 
       Керуючись ст. 367,374,379,381-384 ЦПК України, апеляційний суд
                                          ПОСТАНОВИВ:
       Апеляційну скаргу адвоката Калюжного Дмитра Юрійовича, який діє від імені ОСОБА_1 задовольнити.
       Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 30 вересня 2022 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження її розгляду.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і протягом 30 днів з дня складення її повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

       Головуючий                                                        Л.В. Базіль

       Судді:                                                                Л.П. Воронцова

                                                                       О.М. Полікарпова