ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/1620/22	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №705/1832/22 Категорія: 304080000 	Годік Л.С. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Новіков О.  М. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

                       13 грудня 2022 року                         м. Черкаси        
Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів: Новікова О.М., Вініченка Б.Б., Гончар Н.І., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - адвоката Лабика Руслана Романовича на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 08 листопада 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ПрАТ «Страхова група «ТАС» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, -

в с т а н о в и в :

У травні 2022 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ПрАТ «Страхова група «ТАС» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого (батька позивачок).
Позов обґрунтовано тим, що 14.11.2019 на автодорозі Київ-Одеса у с. Собківка, Уманського району, Черкаської області мала місце дорожньо-транспортна пригода, під час якої водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки «SCODA OCTAVIA TOUR», д/н НОМЕР_1 , здійснив наїзд на велосипедиста ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Внаслідок даної ДТП велосипедист ОСОБА_4 від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди.
Станом на момент звернення до суду досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12019250000000304, відомості про яке внесені до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, триває та здійснюється Головним управлінням Національної поліції в Черкаській області. В результаті вказаного ДТП та наслідків від нього донькам потерпілого ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було завдано шкоди у зв`язку з чим виникло право на її відшкодування за рахунок відповідача.
Цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу марки «SCODA OCTAVIA TOUR», д/н НОМЕР_1 , в день ДТП була застрахована в ПрАТ «Страхова група «ТАС».
07.06.2020 представник позивачів повідомив відповідача про настання страхового випадку та звернувся із заявами на виплату страхового відшкодування. В заяві просили виплатити: 16692,00 грн. в рахунок відшкодування 1/3 моральної шкоди, завданої ОСОБА_1 - дочці загиблого у ДТП ОСОБА_4 ; 16692,00 грн. в рахунок відшкодування 1/3 моральної шкоди, завданої ОСОБА_2 - також дочці загиблого у ДТП ОСОБА_4 . 
В той же день 07.06.2020 страховик відповів, що прийняв рішення про припинення розгляду заяви до дати, коли страховику стане відомо про набрання рішення у кримінальній справі законної сили.
Вважаючи, що в даному випадку цивільна відповідальність заподіювача шкоди настає незалежно від вини, тому відмова страховика виплатити відшкодування позивачі вважають незаконною, що стало підставою для звернення до судового захисту порушених прав.
Просили стягнути з ПрАТ «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_1 16692,00 грн. страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілого, 9000,00 грн. судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають сплаті позивачем. Стягнути з ПрАТ «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_2 16692,00 грн. страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілого, 9000,00 грн. судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають сплаті позивачем.
Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 08 листопада 2022 року у задоволенні позову відмовлено.
Своє рішення суд мотивував тим, що позивачами не надано вироку суду в кримінальному провадженні, ухвали про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанови суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили. У позові вказано, що досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12019250000000304 ще триває. Крім того, відповідач не відмовив у виплаті страхового відшкодування, а лише призупинив розгляд заяви до отримання рішення, яке набрало законної сили у кримінальному провадженні. Тому, за висновком суду звернення з цим позовом є передчасним.
Представник позивачів, вважаючи рішення незаконним та необґрунтованим, оскаржив його в апеляційному порядку.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, настає незалежно від вини заподіювача шкоди. Обов`язок відшкодувати потерпілому завдану шкоду виникає у страховика незалежно від наявності вини водія застрахованого транспортного засобу. Тому апелянт вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що до позову слід додати судове рішення, яким закінчено розгляд кримінального провадження.
Просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове, яким позов задовольнити відповідно до прохальної частини позову. Також просить стягнути з відповідача судові витрати, які підлягають сплаті позивачами, на професійну правничу допомогу в судах першої та апеляційної інстанцій.
У відзиві на апеляційну скаргу ПрАТ «СГ «ТАС» вказує на безпідставність апеляційної скарги. Зокрема, зазначає, що водій автомобіля «SCODA OCTAVIA» ОСОБА_3 дійсно здійснив наїзд на велосипедиста ОСОБА_4 . Велосипедист внаслідок наїзду впав на проїзну частину дороги, де його тіло переїхали кілька попутних транспортних засобів, які наразі невстановлені. Від отриманих тілесних ушкоджень останній загинув на місці події. Із висновку експерта слідує, що смерть ОСОБА_4 настала від тотального розтрощення та руйнування всіх анатомічних ділянок та органів. Тому, на думку відповідача, на його тіло здійснили наїзд кілька невстановлених автомобілів.
Так як розслідування по факту даного ДТП не завершено, тому неможливо встановити обставини ДТП, зокрема, ким саме заподіяна шкоди: внаслідок наїзду автомобілем «Шкода» чи іншими транспортними засобами. Не встановлено, хто був за кермом автомобіля, який спричинив смерть потерпілого, чи на законних підставах водій керував автомобілем, чи не було умислу потерпілого, чи не було непереборної сили, чи не вибув автомобіль із законного володіння власника. 
Посилаючись на викладене, відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.
Дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
З матеріалів справи встановлено такі обставини.
Відповідно до довідки Управління патрульної поліції у Львівській області № 3019319421626274 про дорожньо-транспортну пригоду від 21.08.2020 (а.с. 24) 14.11.2019 року о 17 год. 30 хв. на А/дорозі М-05 Київ-Одеса, 210 км 0 м сталося дорожньо-транспортна пригода, а саме наїзд на велосипедиста. Велосипедист рухався у зустрічному напрямку. Учасниками ДТП є: легковий автомобіль «SCODA OCTAVIA TOUR», номерний знак НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_3 та в якому пошкоджена передня центральна частина, передня ліва частина, а також велосипед, на якому рухався ОСОБА_4 , та в якого пошкоджена передня центральна частина та задня центральна частина. При цьому розділ «IV Дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення» взагалі не заповнений та не містить даних.
Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 19.11.2019 року підтверджується, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 на автодорозі Київ-Одеса, Уманський район Черкаської області (а.с.25).
Відповідно до довідки про причину смерті № 397 від 16.11.2019 року ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , причина смерті: розтрощення численних ділянок тіла (а.с.26).
За запитом адвоката Мельничук І.А. від 17.02.2020 Залізничний районний у місті Львові Відділ ДРАЦС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) надало відповідь від 27.02.2020 року про державну реєстрацію смерті батьків загиблого ОСОБА_4 . Так, за інформацією органу ДРАЦС ОСОБА_5 , 1924 р.н. (батько загиблого) помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у Вінницькій області Вінницького району смт. Вороновиця (а.с.28).
У своїй заяві ОСОБА_6 (дружина померлого ОСОБА_4 ) від 05.02.2020 повідомила, що батьки ОСОБА_4 померли. Мати ОСОБА_4 померла в 1975 році, а батько ОСОБА_5 помер в 1995, документів, що підтверджують смерть немає (а.с.29).
Як вбачається із інформації про коло осіб першого ступеня споріднення по відношенню до загиблого, наданої ОСОБА_2 , на момент смерті ОСОБА_4 до кола осіб першого ступеня споріднення по відношенню до загиблого входили: дружина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (довідка складена «Автопоміч» від 02.04.2021, а.с.35).
Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «SCODA OCTAVIA», д/н НОМЕР_1 , застрахована у ПрАТ «Страхова група «ТАС» відповідно до полісу №АО6469646, який був діючий станом на 14 листопада 2019 року (а.с.37).
07.06.2021 адвокат Мелех Д.О. в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_1 направив ПрАТ «Страхова група «ТАС» заяви на виплату страхового відшкодування (а.с.38-39).
У відповіді від 15.06.2021 на вказану заяву ПрАТ «Страхова група «ТАС» зазначило: «…керуючись ст. 35 та 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» АТ «СГ «ТАС» (приватне) призупиняє розгляд справи, тому що на даний час не може прийняти рішення по справі, оскільки на даний час АТ «СГ «ТАС» (приватне) не має документального підтвердження того, що по справі завершене кримінальне провадження. Також, страховику не відомо щодо набрання рішенням у такій справі законної сили. При наданні вироку суду по кримінальній справі, який вступив в законну силу, розгляд справи страховиком буде відновлено і по справі буде прийняте відповідне рішення…» ( а.с. 40-41).
На виконання ухвали суду від 19.05.2022 про витребування доказів ГУ НП в Черкаській області надало суду копію висновку експерта № 05-7-02/397 від 15.11.2019, відповідно до підсумків якої смерть ОСОБА_4 , 1951 року народження, настала від тотального розтрощення та зруйнування всіх анатомічних ділянок та органів. Вказана травма виникла від дії тупих твердих предметів, цілком можливо в час та за обставин вказаних в постанові, має прямий причинний зв`язок з настанням смерті і відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя. В крові в скелетному м`язі виявлено 1,46 проміле етилового спирту, що на момент смерті могло відповідати легкому алкогольному сп`янінню.
Позов заявлено з тих підстав, що відповідач як страховик цивільно-правової відповідальності власника транспортного засобу, який скоїв наїзд на велосипедиста, призупинив розгляд заяв про виплату страхового відшкодування дочкам потерпілої у ДТП особи. Відповідач натомість зазначає, що смерть настала не від наїзду автомобілем «Шкода», а від того, що декілька невстановлених автомобілів здійснили наїзд на тіло померлої в ДТП особи.
Суд першої інстанції відмовив у позові, пославшись на відсутність судового рішення, яким закінчено розгляд кримінального провадження по факту ДТП.
Переглядаючи рішення суду першої інстанції та вирішуючи даний спір, колегія суддів виходить із таких норм закону, що регулюють виниклі в цій справі правовідносини.
У частинах першій та другій статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, що її заподіяла. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки(пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).
За статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.
Разом із тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.
Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно із спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
За статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого (пункт 23.1 статті 23 Закону).
Відповідно до висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди.
Порядок відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого, визначено у статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Вказаною нормою встановлено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок ДТП настала протягом одного року після ДТП та є її прямим наслідком.
Страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.
Страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.
Страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.
Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.
Подібні за змістом правові висновки викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду від 17 липня 2019 року у справі № 556/1514/16-ц (провадження № 61-26405св18) та від 21 квітня 2022 року у справі № 447/2222/20 (провадження № 61-19906св21).
Таким чином обов`язок з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування покладається на страховика.
У пункті 35.1 статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.
Згідно з пунктом 36.1 статті 36 вказаного Закону страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
Абзацами першим-третім пункту 36.2 статті 36 Закону передбачено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про ДТП, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Якщо ДТП розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.
Згідно з частиною п`ятою статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Таким чином закон містить вказівку на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом із тим, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела.
Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 22 квітня 2020 року у справі № 280/1222/17 (провадження № 61-42888св18).
З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди, передбаченої частиною другою статті 1166 ЦК України, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 465/4287/15 (провадження № 14-406цс19), зазначено, що у Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування, особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у статті 35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду.
Отже, цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну в результаті дії джерела підвищеної небезпеки настає без вини її заподіювача. Тому страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.
При цьому наявність чи відсутність у страховика обов`язку з виплати страхового відшкодування замість завдавача шкоди не є предметом розгляду в кримінальному провадженні. Тому відсутність судового рішення у кримінальному провадженні не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог потерпілої особи до страховика про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП.
Крім того, вищенаведеним пунктом 36.2 статті 36 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено лише підставу припинення здійснення страхового відшкодування у разі, якщо ДТП розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, та не передбачено можливості відмови у стягненні страхового відшкодування у справі, яка вже розглядається судом у порядку цивільного судочинства, за наслідками такого розгляду.
Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 16 лютого 2022 року у справі № 242/1930/21 (провадження № 61-17923св21), від 21 квітня 2022 року у справі № 447/2222/20(провадження № 61-19906св21), а також від 05 жовтня 2022 року у справі № 208/4598/21 (провадження №61-6997св22).
Зокрема, 05 жовтня 2022 року Верховний Суд в рамках справи № 208/4598/21, провадження № 61-6997св22 досліджував питання щодо відшкодування шкоди завданої в ДТП, в порядку страхового відшкодування, у разі не закінчення розгляду кримінального провадження. 
В результаті перегляду в касаційному порядку справи № 208/4598/21 за позовом фізичної особи до страховика про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, Верховний Суд дійшов висновку, що цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну в результаті дії джерела підвищеної небезпеки настає без вини її заподіювача. А відсутність судового рішення у кримінальному провадженні не може бути підставою для незадоволення вимог потерпілої особи до страховика про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП.
Враховуючи наведене, висновки суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову з підстав відсутності судового рішення, яким закінчено кримінальне провадження по факту ДТП, ґрунтуються на неправильному застосуванні норм матеріального права та зроблені з порушенням норм процесуального права.
Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що питання про стягнення страхового відшкодування за шкоду, завдану смертю потерпілої в ДТП особи, не може ставитись в залежність від набрання законної сили рішенням у кримінальному провадженні. Апелянт правильно посилається на дію презумпції вини заподіювача шкоди (володільця джерела підвищеної небезпеки або страховика такої відповідальності).
Закон передбачає єдину підставу для звільнення від обов`язку відшкодування такої шкоди лише у випадку доведення умислу потерпілого або непереборної сили.
Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, а у разі страхування цивільно-правової відповідальності - на страховика, оскільки діє цивільно-правова презумпція вини заподіювача шкоди.
В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження умислу потерпілого у ДТП або наявності непереборної сили. 
А отже відповідачем презумпція вини заподіювача шкоди не спростована, а тому така шкода підлягає відшкодуванню страховиком.
З матеріалів справи встановлено, що на день настання страхового випадку (14.11.2019) мінімальна заробітна плата була встановлена на рівні 4 173,00 грн. Також встановлено, що позивачем підтверджено коло осіб, які мають право на відшкодування такої шкоди (дружина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; дочка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; дочка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ). Тому колегія суддів погоджується з розрахунком стороною позивача загального розміру відшкодування моральної шкоди в сумі 50076,00 грн. (із розрахунку 4173,00 грн. х 12), тобто по 16692,00 грн. на кожну особу, яка має право на відшкодування такої шкоди.
А тому, позовні вимоги є підтвердженими та доведеними.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
У зв`язку з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, порушенням норм матеріального та процесуального права, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позову.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачі у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи, звільнені від сплати судового збору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».
Позов подано в 2022 році. Ставка судового збору для кожної з позивачок за звернення з цим позовом становить 992,40 грн., а з апеляційною скаргою - 1488,60 грн.
У зв`язку із задоволенням позову та звільненням позивачок від сплати судового збору, судові витрати стягуються з відповідача в дохід держави в розмірі 4962,00 грн., виходячи з розрахунку (992,40 грн. + 1488,60 грн.) х 2 = 4962,00 грн.
Крім того, у позові та в апеляційній скарзі заявлено про стягнення з відповідача на користь позивачок судових витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги.
У позові наведено попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат в розмірі 18000 грн. Водночас застережено, що станом на момент подання позову ці витрати не оплачені позивачами.
До позову долучено ордер на надання правничої (правової) допомоги адвокатом Лабиком Р.Р. позивачці ОСОБА_2  (а.с. 12) та позивачці  ОСОБА_1  (а.с. 17), замовлення №1 від 21.02.2022 до договору про надання професійної правничої допомоги № Ж113/4492 від 02.04.2021 (укладені між АО «Всеукраїнський ЦАР ДТП «Автопоміч» та ОСОБА_2 , а також між АО «Всеукраїнський ЦАР ДТП «Автопоміч» та ОСОБА_1 ) (а.с. 14, 19), згідно з пунктами 2 та 3 якого вартість однієї нормо-години Адвокатського об`єднання встановлено в розмірі 3000,00 грн., а оплата клієнтом здійснюється протягом п`яти робочих днів з дня отримання клієнтом та/або його представником грошових коштів в якості відшкодування шкоди заподіяної смертю потерпілого.
Також надано детальний опис робіт (наданих послуг) від 18.04.2022 (а.с. 21) на виконання двох замовлень від 21.02.2022 до договорів про надання професійної правничої допомоги від 02.04.2021. Згідно з описом робіт надано такі послуги: консультації (1 год., 3000,00 грн.), підготовчі дії, спрямовані на подання позовної заяви в суд (2 год., 6000 грн.), підготовка та подання позовної заяви в суд (3 год., 9000,00 грн.), а всього 18 000,00 грн. Частка у загальній вартості наданих робіт клієнта ОСОБА_1 становить 9000,00 грн., ОСОБА_2 - 9000,00 грн.
У відзиві на позовну заяву (а.с. 58-63) відповідач заперечує проти стягнення судових витрат в розмірі 18000,00 грн., посилаючись на те, що до позову не додано документ, який би підтверджував сам факт оплати вказаних у позові сум, не зазначено, якими доказами підтверджується фактичне понесення позивачами витрат на правову допомогу (їх оплату).
У клопотанні відповідача від 14.06.2021 (а.с. 86) ПрАТ «СГ «ТАС»» зазначає, що позивачами безпідставно та необґрунтовано встановлено вартість правової допомоги в розмірі 9000,00 грн. кожному, у зв`язку з чим просить зменшити розмір витрат на правничу допомогу.
В апеляційній скарзі заявлено про стягнення витрат, пов`язаний з оскарженням рішення суду першої інстанції. В додатках до апеляційної скарги долучено детальний опис робіт (наданих послуг) від 09.11.2022, до якого крім відомостей, що містяться в аналогічному документів від 18.04.2022, додано інформацію про кількість витрачених годин за оскарження рішення суду першої інстанції (6 год., 18000,00 грн.).
В апеляційній скарзі представник позивачів просить стягнути судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 36000,00 грн. (18000,00 грн. - понесених в суді першої інстанції, 18 000,00 грн. - в апеляційному суді).
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу, апеляційний суд виходить із такого.
Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
За змістом статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 вересня 2021 року у справі № 178/1522/18 (провадження № 61-3157св21) Верховний Суд зробив висновок, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою або тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України).
Застосовуючи правову позицію Верховного Суду у справі №178/1522/18, постанова від 01 вересня 2021 року, незважаючи на те, що позивачі фактично не оплатили вартість наданих адвокатами послуг, колегія суддів не вважає це підставою для відмови у стягненні витрат позивачів, оскільки такі витрати узгоджені між клієнтом та адвокатом у договорі про надання правової допомоги та в будь-якому випадку підлягають оплаті.
Так як адвокат позивачів підтвердив належними та допустимими доказами розмір судових витрат, які позивачі зобов`язані сплатити у зв`язку з розглядом цього спору в судах першої та апеляційної інстанцій, такі докази подані у визначені ЦПК України строки, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість клопотання про стягнення з відповідача витрат позивачів на правову допомогу.
Водночас, суд враховує, що відповідач заявляв клопотання про зменшення судових витрат позивачів.
У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.
Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268, від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (§ 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (§§ 34-36), від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (§ 95).
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Враховуючи клопотання відповідача від 14.06.2021 про зменшення судових витрат позивачів, а також заперечення відповідача проти стягнення судових витрат позивачів, що викладені у відзиві на позовну заяву та на апеляційну скаргу, апеляційний суд вважає пропорційним до предмета спору з урахуванням складності справи, обсягу виконаної роботи та обґрунтованим розміром витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції не 18 000,00 грн., а 12000,00 грн., а в суді апеляційної інстанції не 18000,00 грн., а 6000,00 грн.
Суд вважає такий розмір судових витрат таким, що відповідає критерію реальності та адекватності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних та розумних процесуальних дій сторони.
За таких підстав, колегія суддів дійшла висновку, що у зв`язку з тим, що апеляційна скарга представника позивачів задоволена, рішення скасовано та ухвалено нове про задоволення позову, тому позивачі мають право на стягнення з протилежної сторони судових витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги. Однак, з урахуванням аргументів відповідача про неспівмірність вартості послуг зі складністю справи колегія суддів зменшує заявлену адвокатом позивачів суму з 36 000 грн. до 20 000 грн.
Керуючись ст.ст. 35, 258, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - адвоката Лабика Руслана Романовича задовольнити частково.
Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 08 листопада 2022 року скасувати.
Ухвалити у справі нове рішення.
Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, задовольнити.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілого, в розмірі 16 692,00 грн., а також судові витрати на професійну правничу допомогу в судах двох інстанцій в розмірі 10 000,00 грн.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_2 страхове відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілого, в розмірі 16 692,00 грн., а також судові витрати на професійну правничу допомогу в судах двох інстанцій в розмірі 10 000,00 грн.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» в дохід держави судові витрати, що складаються з судового збору, в розмірі 4962,00 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді