КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М         У К Р А Ї Н И
 
10 листопада 2022 року                                                                               м. Київ
 
            Унікальний номер справи № 760/22882/21
Апеляційне провадження № 22-ц/824/9536/2022
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого  -  Левенця Б.Б.,
суддів - Кирилюк Г.М.,Ратнікової В.М.,
за участю секретаря судового засідання - Гаврюшенко К.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 13 липня 2022 року, постановлену під головуванням судді Букіної О.М., по справі за скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮК ПІК» на дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Чепурного Віталія Миколайовича, заінтересована особа: ОСОБА_1 , -
 
в с т а н о в и в :
 
У серпні 2021 адвокат Хмиров Е.О., який діє в інтересах ТОВ «ЮІК ПІК» звернувся до суду з скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Чепурного В.М., в якій просив: 
-           визнати неправомірною бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Чепурного В.М. у виконавчому провадженні № 62876418 щодо неможливості звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі описаного та арештованого нерухомого майна боржника ОСОБА_1 , а саме: квартири АДРЕСА_1 на реалізацію на електронних торгах;
-           зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Чепурного Віталія Миколайовича підготувати та передати на реалізацію на електронних торгах (відповідно до Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 2831/5 від 29 вересня 2016року) відповідні документи відносно описаного та арештованого майна нерухомого майна боржника ОСОБА_1 у ВП № 62876418, а саме: квартири АДРЕСА_1 , з метою належного виконання рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 18 листопада 2014 року у справі № 760/21910/14-ц, яким позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 44.29/106/08-Сн від 24 березня 2008 року були задоволені та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 621 865,13 грн., а також судовий збір у розмірі 3 654,00 грн. (т. 1 а.с. 1-16).
В обґрунтування скарги скаржник зазначав, що рішенням Солом`янського районного міста Києва від 18 листопада 2014 року позовні вимоги ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 44.29/106/08-Сн від 24 березня 2008 року були задоволені та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» заборгованість за кредитним договором у розмірі 621 865,13 грн., а також судовий збір у розмірі 3 654 грн.
20 грудня 2018 року на виконання вищевказаного рішення суду Солом`янським районним судом міста Києва було видано відповідний виконавчий лист.
Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 14 листопада 2019 року, яка набрала законної сили, у результаті укладення між ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» та ТОВ «ЮК ПІК» договору № 1086/К купівлі-продажу майнових прав за кредитним договором № 44.29/106/08-Сн від 24 березня 2008 року, було замінено сторону (стягувана) ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» на його правонаступника ТОВ «ЮК ПІК» у виконавчому провадженні з виконання виконавчого листа № 760/21910/14, виданого Солом`янським районним судом міста Києва на виконання рішення суду від 18 листопада 2014 року у цивільній справі за позовом ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Зазначав, що 17 серпня 2020 року ТОВ «ЮК ПІК» виконавчий лист, виданий Солом`янським районним судом міста Києва 20 грудня 2018 року № 760/21910/14-ц про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 44.29/106/08-Сн від 24 березня 2008 року у розмірі 621 865,13 грн., а також судового збору у розмірі 3 654 грн., пред`явлено до примусового виконання до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Чепурного В.М.
21 серпня 2020 року приватний виконавець Чепурний В.М. виніс постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП № 62876418) з примусового виконання виконавчого листа № 760/21910/14, виданого 20 грудня 2018 року Солом`янським районним судом міста Києва. Крім того, 21 серпня 2021 року приватним виконавцем Чепурним В.М. було винесено постанови про арешт майна боржника та про арешт коштів боржника.
Стверджував, що 04 вересня 2020 року приватним виконавцем було описано та арештовано майно боржника, а саме кватиру АДРЕСА_1 , що являється предметом іпотеки за договором іпотеки № 49.12/106/1252/08 від 24 березня 2008 року, укладеного між ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» та ОСОБА_1 на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 44.29/106/08-Сн від 24 березня 2008 року.
Вказував, що 05 серпня 2021 року на адресу приватного виконавця Чепурного В.М. стягувачем - ТОВ «ЮК ПІК» було направлено заяву про проведення виконавчих дій, а саме:призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання, що має відповідний сертифікат, виданий Фондом державного майна України задля визначення оцінки вартості описаного та арештованого 04 вересня 2020 року майна боржника ОСОБА_1 , а саме квартири АДРЕСА_1 ; після визначення оцінки вартості описаного та арештованого 04 вересня 2020 року майна боржника, а саме квартири АДРЕСА_1 відповідно до Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 2831/5 від 29 вересня 2016 року направити документи до ДП «СЕТАМ» з метою проведення реалізації вищевказаного майна шляхом проведення електронних торгів.
Зазначав, що 20 серпня 2021 року ТОВ «ЮК ПІК» на свою заяву отримало відповідь приватного виконавця Чепурного В.М. про відмову у проведення зазначених вище виконавчих дій. Свою відмову приватний виконавець Чепурний В.М. мотивував тим, що в ході виконавчого провадження № 62876418 з відповіді на запит приватного виконавця від Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації було отримано інформацію, що за адресою: АДРЕСА_2 зареєстрована неповнолітня особа - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
При цьому, 22 квітня 2021 року приватний виконавець Чепурний В.М. звернувся до Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації за отриманням дозволу на реалізацію нерухомого майна - квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .
Вказував, що 05 травня 2021 року приватним виконавцем Чепурним В.М. отримано відповідь від Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації про відмову в наданні відповідного дозволу на реалізацію вищезазначеної квартири боржника, а тому, без наявності дозволу органів опіки та піклування або відповідного рішення суду, подальше звернення стягнення на предмет іпотеки неможливе.
Скаржник зазначав, що категорично не погоджується з висновком приватного виконавця про не можливість вчинення виконавчих дій щодо звернення стягнення на арештоване майно (предмет іпотеки) з метою виконання судового рішення та в цій частині вважає його бездіяльність неправомірною та такою, що порушує права стягувача.
ТОВ «ЮК ПІК» вважало, що посилання приватного виконавця Чепурного В.М. на відсутність дозволу органів опіки та піклування або відповідного рішення суду з огляду на наявність реєстрації в предметі іпотеки неповнолітньої дитини не може бути підставою для відмови в передачі даного об`єкту на реалізацію на електронних торгах, оскільки сам факт реєстрації неповнолітньої дитини у квартирі, що є предметом іпотеки, та подальше звернення стягнення на цю квартиру без згоди органу опіки та піклування з метою належного виконання судового рішення не є підставою для визнання таких дій приватного виконавця неправомірними та у випадку реалізації майна, в порядку визначеному законодавством України, визнання такого договору недійсним, оскільки будь-які дії, вчинені боржником після укладення договору іпотеки без згоди іпотекодержателя є порушенням умов цього договору.
Стверджував, що квартира, на яку ТОВ «ЮК ПІК» просить звернути стягнення та передати її на реалізацію, являється предметом іпотеки за договором іпотеки № 49.12/106/1252/08 від 24 березня 2008 року, укладеного між ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» та ОСОБА_1 на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 44.29/106/08-Сн від 24 березня 2008 року, а ТОВ «ЮК ПІК» є іпотекодержателем зазначеної квартири на підставі договору про відступлення прав вимоги за договором іпотеки, що був укладений 11 січня 2019 року між ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» та ТОВ «ЮК ПІК».
Посилався на ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку», в якій визначено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленим іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.
Вважав, що за таких обставин, під час укладення договору іпотеки, боржник, як іпотекодавець, був обізнаний з можливими наслідками невиконання зобов`язань, які забезпечені іпотекою. Майно, на яке звертається стягнення у виконавчому провадженні, реалізується без волевиявлення власника майна (боржника) або осіб, які мають право на користування цим майном, в тому числі і дітей. 
Зазначав, що чинним законодавством не передбачено обмежень при реалізації права власника на розпорядження майном в залежності від того чи мають право на користування ним інші особи, зокрема, малолітні, якщо власник не є їх батьком (матір`ю) або ж особою, яка замінює останніх.
ТОВ «ЮК ПІК» звертало увагу суду, що є всі підстави вважати, що неповнолітній ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не являється дитиною боржника ОСОБА_1 , а тому, в нього відсутні будь-які права на користування нерухомим майном, зареєстроване його місце проживання, з огляду на те, що дозвіл органу опіки та піклування при примусовому відчуженні нерухомого майна з метою належного виконання відповідного судового рішення не потребується.
Крім того, скаржник вважав, що такі дії боржника у виконавчому провадженні, зокрема, реєстрація місця проживання сторонньої дитини у квартирі, що являється предметом іпотеки, направлені на ухилення від виконання рішення суду про стягнення заборгованості, яке набрало законної сили, та зазначав, що боржник ОСОБА_1 не виконує зазначене рішення більше трьох років.
На підтвердження вказаного зазначав, що неповнолітній ОСОБА_2 , який народився у 2006 році, був зареєстрований у квартирі боржника ОСОБА_1 лише 22 листопада 2017 року, в той час, як 17 листопада 2017 року ОСОБА_1 було відмовлено у задоволенні апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції про стягнення заборгованості, а тому ОСОБА_1 , усвідомлюючи можливість звернення стягнення на предмет іпотеки, через 5 днів після залишення його апеляційної скарги без задоволення зареєстрував у своїй квартирі сторонню неповнолітню дитину, яка з 2006 року мала місце реєстрації і не потребувала користування житлом ОСОБА_1 .
Також скаржник стверджував, що ОСОБА_1 не повідомляв ні банк, ні ТОВ «ЮК ПІК» про те, що у переданій в іпотеку квартирі зареєстровані особи, в тому числі, неповнолітні діти, та з заявою про надання дозволу на реєстрацію таких осіб до банку не звертався. Відповідно, банк не надавав боржнику жодного дозволу на проведення будь-якої реєстрації місця проживання фізичних осіб, в тому числі реєстрації неповнолітньої особи в квартирі, що є предметом іпотеки.
Скаржник вважав, що ОСОБА_1 грубо порушив умови укладеного з ним договору іпотеки щодо розпорядження предметом іпотеки та його дії є недобросовісними та спрямованими на уникнення відповідальності, в тому числі за відповідним рішенням суду про стягнення заборгованості.
Зазначав, що сам по собі факт реєстрації неповнолітньої дитини у квартирі, що є предметом іпотеки та подальше звернення стягнення на цю квартиру без згоди органу опіки та піклування, в тому числі шляхом передачі для реалізації на електронних торгах не можуть бути підставою для визнання таких дій приватного виконавця неправомірними та у випадку реалізації майна на торгах відповідного договору недійсним, оскільки боржником дії щодо реєстрації місця проживання малолітньої та/або неповнолітньої дитини було вчинено після укладення договору іпотеки та без згоди банку, як іпотекодержателя, що є порушенням умов договору іпотеки та принципу добросовісності (т. 1 а.с. 3-11).
20 грудня 2022 року до суду від адвоката Миронюка Д.Д, який діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 , надійшов відзив на скаргу, в якій просив відмовити у задоволенні скарги ТОВ «ЮК ПІК» на дії приватного виконавця (т. 1 а.с. 35-48).
Обґрунтовуючи відзив вказував, що дійсно у приватного виконавця виконавчого округу міста Київ Чепурного В.М. на виконанні знаходиться виконавче провадження № 62876418 щодо ОСОБА_1 .
Посилався на п. 28 роз. XIII Інструкції з організації примусового виконання рішень затвердженої наказом МЮУ 02 квітня 2012 року № 512/5, відповідно до якого у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. При цьому, якщо такий дозвіл не надано, виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а в разі відсутності такого майна повертає виконавчий документ стягувану з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої статті 37 Закону.
Зазначав, що 22 квітня 2021 року приватний виконавець звернувся з листом до Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації про надання дозволу на реалізацію квартири боржника, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , проте, рішенням Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації від 05 травня 2021 року відмовлено у наданні дозволу.
Вважав, що у діях приватного виконавця немає бездіяльності. Приватний виконавець діяв у межах наданих йому повноважень, реалізація нерухомого майна неможлива у силу обставин на які приватний виконавець вплинути не може.
Разом з тим, якщо б приватний виконавець все таки розпочав процедуру реалізації нерухомого майна без згоди відповідних органів, ним було б вчинено неправомірні дії та вихід за межі своїх повноважень.
Вказував, що посилання товариства на те, що боржник не мав права реєструвати ОСОБА_2 у квартирі не заслуговують на увагу, в силу наступного.
В квартирі боржника проживає мати дитини, відповідно до ч. 3 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає.
Більше того, навіть якщо б діти не були зареєстровані в будинку, вони мають право користування ним на підставі закону, адже захищаються не лише права власності, а й право користування будинком, яке мають діти.
Крім цього зазначав, що рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 45808228 від 05 березня 2019 року 09:35:52 накладено заборону на відчуження квартири за адресою: АДРЕСА_3 , яке прийнято на підставі звернення органу опіки та піклування, серія та номер: 108-1545, виданий 07 лютого 2019 року, видавник: Солом`янська районна в місті Києві державна адміністрація.
Вважав, що стягувачем не вірно обрано спосіб захисту порушеного права, адже, якщо товариство не погоджується з рішенням Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації від 05 травня 2019 року, яким відмовлено наданні дозволу на реалізацію єдиного житла боржника, то стягувачу необхідно оскаржувати вищезгадане рішення, а не уявну бездіяльність приватного виконавця або заборону на відчуження квартири за адресою: АДРЕСА_3 . (т. 1 а.с. 35-39).
Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 13 липня 2022 року скаргу ТОВ «ЮК ПІК» на дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Чепурного В.М., заінтересована особа ОСОБА_1 , задоволено частково.Зобов`язано приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Чепурного В.М. вжити заходів, визначених ст. 50 Законом України «Про виконавче провадження» направлених на примусову реалізацію описаного та арештованого нерухомого майна боржника - ОСОБА_1 , а саме: квартири АДРЕСА_1 з метою виконання рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 18 листопада 2014 року. В іншій частині поданої скарги, відмовлено (т. 2 а.с. 90, 92-100).
Не погодившись із ухвалою суду, 25 липня 2022 року адвокат Миронюк Д.Д., який діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з апеляційною скаргою, у якій просив скасувати оскаржувану ухвалу та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні скарги (т. 2 а.с. 104-108). 
На обґрунтування апеляційної скарги зазначав, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою, судом першої інстанції не враховано ряд доказів та обставин справи, а також деякі факти були проігноровані, що призвело до винесення неправомірного рішення.
Вказував, що у діях приватного виконавця немає бездіяльності. Приватний виконавець діяв у межах наданих йому повноважень, реалізація нерухомого майна неможлива у силу обставин, на які приватний виконавець вплинути не може. 
Разом з тим, якщо б приватний виконавець все таки розпочав процедуру реалізації нерухомого майна без згоди відповідних органів, ним було б вчинено неправомірні дії та вихід за межі своїх повноважень.
Зазначав, що посилання товариства на те, що боржник не мав права реєструвати ОСОБА_2 у квартирі не заслуговують на увагу в силу того, що до повноважень приватного виконавця не входить з`ясовування, на яких підставах і чи законно там зареєстрована дитина, йому достатньо факту відмови.
Вказував, що рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 45808228 від 05 березня 2019 року 09:35:52 накладено заборону на відчуження квартири за адресою: АДРЕСА_3 , яке прийнято на підставі звернення органу опіки та піклування, серія та номер: 108-1545, виданий 07 лютого 2019 року, видавник: Солом`янська районна в місті Києві державна адміністрація.
Вважав, що стягувачем не вірно обрано спосіб захисту порушеного права, адже, якщо товариство не погоджується з рішенням Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації від 05 травня 2019 року, яким відмовлено у наданні дозволу на реалізацію єдиного житла боржника, то стягувачу необхідно оскаржувати вищезгадане рішення, а не уявну бездіяльність приватного виконавця (т. 2 а.с. 104-108).
16 вересня 2022 року від адвоката Карапетяна А.Р., який представляє інтереси ТОВ «ЮК ПІК», до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення (т. 2 а.с. 131-135). 
Обґрунтовуючи відзив зазначав, що посилання боржника на те, що приватний виконавець у виконавчому провадженні не допустив будь-яку бездіяльність не заслуговують на увагу та є безпідставними. 
Щодо заборони на відчуження нерухомого майна зазначав, що з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ТОВ «ЮК ПІК» стало відомо, що 05 березня 2019 року державним нотаріусом Межинською Н.В. було прийнято рішення № 45808228 від 05 березня 2019 року про заборону на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 . Зазначене рішення державним нотаріусом було прийнято на підставі листа № 1545 від 07 лютого 2019 року Солом`янської районної  в місті Києві державної адміністрації.
Вказував, що 22 вересня 2022 року ТОВ «ЮК ПІК» звернулось до начальника служби у справах дітей Солом`янської районної  в місті Києві державної адміністрації із заявою про скасування заборони на відчуження майна, накладеної згідно листа № 108/24-44-14 від 07 грудня 2018 року.
На свою заяву ТОВ «ЮК ПІК» отримало відповідь № 108/24-4056 від 13 жовтня 2020 року, якою службою у справах дітей Солом`янської районної  в місті Києві державної адміністрації було повідомлено, що заборону на відчуження майна боржника ОСОБА_1 було накладено Першою київською нотаріальною конторою на підставі листа Солом`янської районної  в місті Києві державної адміністрації від 07 лютого 2019 року № 108-1545 відповідно до звернень громадян ОСОБА_3 матері  малолітнього ОСОБА_2 , ОСОБА_2 - батька малолітнього ОСОБА_2 та ОСОБА_1 - власника квартири.
Із даної відповіді ТОВ «ЮК ПІК» стало достовірно відомо, що  неповнолітній ОСОБА_2 не являється сином боржника ОСОБА_1 . Крім того, ТОВ «ЮК ПІК» було надано копію листа № 108-1545 від 07 лютого 2019 року, за яким і було накладено арешт.
Враховуючи неправомірність дій Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації в частині накладення заборони на нерухоме майно, ТОВ «ЮК ПІК» звернулось до Солом`янського районного суду в місті Києві із позовом про визнання дій протиправними та скасування обтяження нерухомого майна.
Зазначав, що наявність зазначеної заборони не може бути предметом судового розгляду у даній справі, оскільки відмова виконавця, бездіяльність якого оскаржується, мотивована виключно наявністю зареєстрованого місця проживання у квартирі неповнолітнього ОСОБА_2 , а не наявністю заборони на нерухоме майно, накладеного листом Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації.
Таким чином, вважав, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення скарги стягувача, підстав для скасування ухвали боржником в апеляційній скарзі не наведено.
 
В судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_1 - адвокат Миронюк Д.Д. підтримав скаргу і просив її задовольнити. Представник ТОВ «ЮК ПІК» - адвокат Карапетян А.Р. заперечував проти скарги і просив її відхилити. 
Інші особи, які берутьучасть усправі досуду неприбули, прочас тамісце розгляду справи були сповіщені повідомленнями на зазначені ними адреси електронної пошти та телефонограмами із забезпеченням технічної фіксації таких повідомлень, про що у справі є докази. Факт належного сповіщення апелянта ОСОБА_1 підтвердив в апеляційному суді його представник  - адвокат Миронюк Д.Д. про що свідчить протокол та звукозапис судового засідання (т. 2 а.с. 145-161).
Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні. Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.
Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі «Шульга проти України», № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі «Мусієнко проти України», № 26976/06).
Зважаючи на вимоги ч.ч. 9, 11 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ст. 131, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.
 
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.
 
Задовольняючи скаргу частково, суд першої інстанції виходив з того, що реєстрація дитини відбулась у 2017 році та без згоди іпотекодержателя, а боржник ОСОБА_1 не є батьком дитини, що свідчить про спрямованість дій боржника на унеможливлення вчинення приватним виконавцем дій щодо примусового виконання рішення суду. 
Суд апеляційної інстанції погодився з такими висновками районного суду виходячи з наступного.
 
Судом встановлено, що заочним рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 18 листопада 2014 року у справі № 760/21910/14-ц було стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (МФО 380236, код ЄДРПОУ 34047020, місцезнаходження якого за адресою: м. Київ, вул. Щорса, 36Б) заборгованість за кредитним договором № 44.29/106/08-Сн від 24 березня 2008 року в розмірі 621 865 (шістсот двадцять одна тисяча вісімсот шістдесят п`ять) гривень 13 (тринадцять) копійок, суму сплаченого судового збору у розмірі 3 654 (три тисячі шістсот п`ятдесят чотири) гривні.
За змістом вищезазначеного заочного рішення, судом було встановлено, що 24 березня 2008 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_1 був укладений договір № 44.29/106/08-Сн, відповідно до умов якого позивач відкрив позичальнику траншеву кредитну лінію на споживчі цілі у розмірі 600 000 грн. 00 коп. з розрахунку 13,7% річних за весь час фактичного користування кредитом на строк з 24 березня 2008 року до 23 березня 2018 року.
24 березня 2008 року між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_1 був укладений додатковий договір №1 до кредитного договору №44.29/106/08-Сн, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит у сумі 200 000 гривень з розрахунку 13,7% річних за весь час фактичного користування кредитом на строк з 08 жовтня 2008 року до 23 березня 2018 року.
08 жовтня 2008 року між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_1 був укладений додатковий договір № 6 до кредитного договору №44.29/106/08-Сн, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит у сумі 20 000 доларів США з розрахунку 17,99% річних за весь час фактичного користування кредитом на строк з 08 жовтня 2008 року до 23 березня 2018 року.
09 жовтня 2008 року між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_1 був укладений додатковий договір № 7 до кредитного договору №44.29/106/08-Сн, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит у сумі 19 602,15 доларів США з розрахунку 17,99% річних за весь час фактичного користування кредитом на строк з 09 жовтня 2008 року до 23 березня 2018 року.
26 червня 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір купівлі - продажу прав вимоги, відповідно до умов якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених договором, ПАТ «Кредитпромбанк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «Кредитпромбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов`язаннях, а внаслідок передачі від ПАТ «Кредитпромбанк» до ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, Дельта Банку переходить (відступається) право вимагати (замість ПАТ «Кредитпромбанк») від боржників повного, належного та реального виконання обов`язків за кредитними та забезпечувальними договорами.
Таким чином до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги кредитними та забезпечувальними договорами, що були укладені з ПАТ «Кредитпромбанк», в тому числі за кредитним договором № 44.29/106/08-Сн.
Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Окрім цього судом було встановлено, що 24 березня 2008 року між ВАТ «Кредитпромбанк» (іпотекодержатель) та ОСОБА_1 (Іпотекодавець) був укладений іпотечний договір № 49.12/106/І252/08 для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 44.29/106/08-Сн від 24 березня 2008 року, відповідно до якого іпотекодавець передав в іпотеку іпотекодержателю належне йому на праві власності майно: квартиру АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 99-101).
Судом встановлено, що на примусовому виконанні у приватного виконавця Чепурного В.М. перебуває виконавче провадження № 62876418 з примусового виконання виконавчого листа №760/21910/14-ц виданого 20.12.2018 Солом`янського районного суду м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (МФО 380236, код ЄДРПОУ 34047020, місцезнаходження якого за адресою: м. Київ, вул. Щорса, 36Б) заборгованість за кредитним договором № 44.29/106/08-Сн від 24.03.2008 в розмірі 621 865 (шістсот двадцять одна тисяча вісімсот шістдесят п`ять) гривень 13 (тринадцять) копійок, суму сплаченого судового збору у розмірі 3 654 (три тисячі шістсот п`ятдесят чотири) гривні (т. 1 а.с. 52).
Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 14.11.2019 було задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальність «ЮК ПІК» та замінено стягувача ПАТ «Дельта Банк» на його правонаступника ТОВ «ЮК ПІК» у виконавчому провадженні з виконання виконавчого листа № 760/21910/14-ц, виданого Солом`янським районним судом м. Києва на виконання рішення суду від 18.11.2014 у цивільній справі за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості (т. 1 а.с. 53-55).
21 серпня 2020 року приватним виконавцем Чепурним В.М., було відкрито виконавче провадження № 62876418 з примусового виконання виконавчого листа 760/21910/14-ц від 20.12.2018, винесено постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, про стягнення з боржника основної винагороди та про арешт майна боржника, якою наклав арешт на майно ОСОБА_1 і про та арешт коштів боржника (т. 1 а.с. 60- 65, 67, 79).
02 вересня 2020 року постановою приватного виконавця Чепурного В.М. було описано та накладено арешт на майно - квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 118-120).
21 серпня 2020 року приватним виконавцем було направлено запит до Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації для надання інформації про зареєстрованих осіб за адресою: квартира АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 87).
31 серпня 2020 року до приватного виконавця Чепурного В.М. надійшла відповідь на запит від Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації та витяг з реєстру територіальної громади м. Києва відповідно до якого у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та син останньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дата реєстрації даних осіб у спірній квартирі - 22 листопада 2017 року (т. 1 а.с. 130- 131).
06 серпня 2021 року ТОВ «ЮК ПІК» звернувся до приватного виконавця з заявою про передачу на реалізацію іпотечного майна - квартири АДРЕСА_1 ( т. 2 а.с. 29).
13 серпня 2021 року приватним виконавцем Чепурним В.М. на адресу стягувача надіслано лист від 13.08.2021 у відповідь на заяву про передачу іпотечного майна на реалізацію від 06.08.2021, яким було повідомлено про те, що виконавець позбавлений права передавати на реалізацію нерухоме іпотечне майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , що є предметом іпотеки за договором іпотеки (т. 2 а.с. 32).
У листі було зазначено, що оскільки у квартирі зареєстрована неповнолітня дитина, Служба у справах дітей Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації повідомила приватного виконавця, що не надала дозволу на реалізацію нерухомого майна, де право користування має неповнолітня дитина. Таким чином, вказаним листом у наданні згоди на реалізацію квартири було відмовлено.
 
Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (частина перша статті 1 Закону про виконавче провадження).
Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 18 Закону про виконавче провадження).
Відповідно до абзацу сьомого пункту 3 розділу ІІ Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 29 червня 2016 року № 2831/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30 вересня 2016 року за № 1301/29431, у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, заявка на реалізацію арештованого майна подається разом із копією дозволу органів опіки та піклування або відповідним рішенням суду (в електронній або паперовий формі).
У разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Якщо такий дозвіл не надано, виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а в разі відсутності такого майна повертає виконавчий документ стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої статті 37 Закону про виконавче провадження (пункт 28 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень). Це кореспондує пункту 3 розділу ІІ цієї Інструкції.
Статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей» передбачено, що держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону.
За змістом цієї норми закону, а також статей 17, 18 Закону України «Про охорону дитинства», статті 177 СК України дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах - обов`язок батьків. З метою гарантування декларованого державою пріоритету інтересів дитини закон передбачає додаткові засоби контролю з боку держави за належним виконанням батьками своїх обов`язків, установлюючи заборону для батьків малолітньої дитини та осіб, які їх замінюють, вчиняти певні правочини щодо її майнових прав без попереднього дозволу органу опіки та піклування.
Системний аналіз статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», статті 17 Закону України «Про охорону дитинства» дає підстави для висновку про те, що попередній дозвіл органу опіки та піклування при відчуженні нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким, в разі використання його як житла, має дитина, надається лише в разі, коли власниками відчужуваного майна є батьки або особи, які їх замінюють, а також коли
останні укладають угоди від імені неповнолітніх.
Чинним законодавством не передбачено обмежень при реалізації права власника на розпорядження майном в залежності від того чи мають право на користування ним інші особи, зокрема, малолітні, якщо власник не є їх батьком (матір`ю) або ж особою, яка замінює останніх.
Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06 травня 2019 року у справі № 639/5828/15-ц, від 06 листопада 2019 року у справі № 346/432/16-ц та від 19 червня 2019 року у справі № 695/2714/15-ц.
Подібний висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 жовтня 2021 року у справі № 755/12052/19.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
До осіб, що замінюють батьків та мають обов`язки щодо дитини, відповідно до положень СК України належать: 1) опікун (частина четверта статті 249 СК України); 2) піклувальник (частина четверта статті 249 СК України); 3) особа, що усиновила чи удочерила (частина четверта статті 232 СК України); 4) патронатний вихователь (стаття 255 СК України); 5) прийомні батьки (частина друга статті 256-2 СК України); 6) батьки-вихователі дитячого будинку (частина друга статті 256-6 СК України); 7) фактичний вихователь, особа, яка взяла у свою сім`ю дитину-сироту або дитину, позбавлену батьківського піклування (стаття 261 СК України).
З матеріалів справи вбачається, що боржник ОСОБА_1 не є батьком малолітнього ОСОБА_2 , останній є племінником боржника ОСОБА_1 та цих обставин сторони не заперечували і в суді апеляційної інстанції. Таким чином, боржник у виконавчому провадженні не є батьком або особою, яка його замінює, для дитини, яка має право користування спірним майном, про передачу на реалізацію якого заявлено стягувачем.
Чинне законодавство України вимагає отримання згоди органу опіки та піклування на відчуження майна, право власності або право користування на яке мають діти, якщо таке відчуження здійснюється батьками або особами, які їх замінюють, та не передбачає отримання такої згоди у разі вчинення правочину (примусового відчуження) майна, власниками якого не є батьками або особи, які їх замінюють.
Реєстрація місця проживання малолітнього ОСОБА_2 відбулася лише 22 листопада 2017 року, тоді як станом на 11 березня 2008 року у спірній квартирі був зареєстрований лише позичальник ОСОБА_1 , що підтверджується відповідною довідкою (т. 1 а.с. 106, 130-131).
При цьому, згідно з Договором іпотеки від 24 березня 2008 року іпотекодавець ( ОСОБА_1 ) підтвердив, що він вільний від будь-яких зобов`язань перед третіми особами з приводу Майна (переданої в іпотеку квартири) (т. 1 а.с. 99-101).
Такі дії боржника свідчать про недобросовісність та намагання ускладнити виконання судового рішення, оскільки ОСОБА_1 знав, що спірне майно передано в іпотеку за іпотечним договором від 24 березня 2008 року, укладеним на забезпечення виконання кредитного договору від 24 березня 2008 року, та мав усвідомлювати можливість звернення стягнення на предмет іпотеки у разі неналежного виконання своїх зобов`язань за кредитним договором.
  Пункт 1 частини п`ятої статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що боржник зобов`язаний утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення.
У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).
Суд визначає в межах, встановлених ЦПК України, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо (частина перша статті 11 ЦПК України).
Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (частина перша статті 18 ЦПК України).
Проте, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово зауважував у своїх рішеннях, що право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції, також захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень, які у державі, яка поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи шкоди одній із сторін (наприклад, справа «Жовнер проти України» від 29 червня 2004 року, заява № 56848/00, § 33). Право на звернення до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби правова система держав-учасниць Конвенції допускала, що судове рішення, яке набрало законної сили та є обов`язковим для виконання, залишалося би невиконаним по відношенню до однієї зі сторін всупереч її інтересам. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.
Під дискреційними повноваженнями необхідно розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.
Зазначене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, викладеними у постановах від 18 березня 2014 року у справі № 21-11а14 та від 21 травня 2013 року у справі № 21-87а13, та Верховного Суду у справі № 766/1637/21 від 29 вересня 2021 року.
Враховуючи наведене, суд першої інстанції, встановивши, що боржник ОСОБА_1 не є батьком або особою, яка його замінює, для малолітнього ОСОБА_2 , дійшов обґрунтованого висновку про зобов`язання приватного виконавця Чепурного В.М. вжити заходів, передбачених ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» з метою виконання рішення Соломянського районного суду м. Києва від 18 листопада 2014 року. 
Виходячи з положень ст. 451 ЦПК України, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні скарги в частині зобов`язання приватного виконавця підготувати та передати у межах виконавчого провадження на реалізацію спірне нерухоме майно, оскільки приватним виконавцем не здійснювалася оцінка квартири та не вчинювалися інші дії, здійснення яких є обов`язковими при передачі нерухомого майна на реалізацію.
Суд розглядає скаргу на дії приватного виконавця в межах вчинених оскаржуваних дій і доводів поданої скарги. 
Апеляційна скарга боржника ОСОБА_1 не містить доводів незаконності оскаржуваної ухвали районного суду в частині відмови в задоволенні скарги ТОВ «ЮК ПІК».
Відповідно до положень ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність оскаржуваного судового рішення в межах доводів скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.
Повідомлення приватного виконавця Чепурного В.М. про неможливість подальшого звернення стягнення на предмет іпотеки не містить обґрунтувань посиланням на реєстрацію заборони на нерухоме майно, вчиненої за зверненням Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації (т. 1 а.с. 76-77).
З огляду на вищезазначене, суд апеляційної інстанції відхилив відповідні доводи апелянта.
Отже, враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду першої інстанції.
Відповідно до Закону України від 15 березня 2022 року N 2120-IX "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" Верховна Рада України постановила розділ VI "Прикінцеві положення" Закону України "Про іпотеку" доповнити пунктом 5-2 такого змісту:
«5-2. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування щодо нерухомого майна (нерухомості), що належить фізичним особам та перебуває в іпотеці за споживчими кредитами, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об`єкти), статей 41, 47 (у частині реалізації предмета іпотеки на електронних торгах) цього Закону".
Проте, посилання представника апелянта, на вищевказані положення Закону не є підставою для скасування (зміни) оскаржуваної ухвали і не перешкоджають заявнику заявляти про його застосування, за наявності відповідних підстав, під час виконання набравшого законної сили судового рішення. Проте такі доводи не були предметом розгляду скарги в суді першої інстанції.
При цьому, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
 
Керуючись ст. 367, ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України,-
 
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 13 липня 2022 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Дата складання повного судового рішення - 11 листопада 2022 року.
 
Судді Київського апеляційного суду:                                           Б.Б. Левенець

                                                                                                           Г.М. Кирилюк

В.М. Ратнікова