ПОСТАНОВА

      ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
07 жовтня 2022року                                                                                   м. Київ
 
Справа №285/2686/20-ц
Провадження № 22-ц/824/9781/2022
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
                                   судді-доповідача Стрижеуса А.М., 
                                   суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.
                                   
учасники справи: позивач              ОСОБА_1 ,
                               відповідач          Акціонерне товариство комерційний банк  
                «ПриватБанк»,
                                         третя особа         Новоград-Волинський міськрайонний відділ державної                                                         виконавчої служби Головного територіального                                                                                           управління юстиції у Житомирській області, 
 
розглянувши в порядку письмового провадженнями за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», подану адвокатом Гайдамащуком Олександром Володимировичем, на рішення Печерського районного суду міста Києва від 01 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», третя особа - Новоград-Волинський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, про стягнення безпідставно набутих грошових коштів,-
 
В С Т А Н О В И В:
 
Історія справи
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У липні 2020 року  ОСОБА_1 звернувся до Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області із позовом до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі -АТ КБ «ПриватБанк»), третя особа - Новоград-Волинський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, про стягнення безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 26 594,18 грн, перерахованих на підставі виконавчого напису № 5622, виданого 15 жовтня 2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І. М., який рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 24 жовтня 2019 року визнаний таким, що не підлягає виконанню.
 
Ухвалою Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області 
від 27 липня 2020 року цивільну справу № 285/2686/20 з матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк», третя особа - Новоград-Волинський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, про стягнення безпідставно набутих грошових коштів передано до Печерського районного суду міста Києва за підсудністю.
 
Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 21 серпня 2020 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк», третя особа - Новоград-Волинський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, про стягнення безпідставно набутих грошових коштів. Вирішено розглядати справу за правилами спрощеного провадження без виклику сторін.
 
Короткий зміст оскаржуваного судового рішення
 
            Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 01 жовтня 2020 року позовні вимоги  ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк», третя особа - Новоград-Волинський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, про стягнення безпідставно набутих грошових коштів задоволено.
 
Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 26 594,18 грн.
Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» в дохід Держави суму судового збору у розмірі 840,80 грн.
 
            Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позовні вимоги ОСОБА_1 про повернення безпідставно набутих коштів, передбачених статтею 1212 ЦК України є обґрунтованими, оскільки виконавчий напис нотаріуса, на підставі якого було стягнено в рахунок погашення боргу його заробітну плату, визнано таким, що не підлягає виконанню.
 
            Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги
 
            02 червня 2021 року представник АТ КБ «ПриватБанк» - адвокат Гайдамащук О. В. подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просить скасувати рішення Печерського районного суду міста Києва від 01 жовтня 2020 рокута ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
 
            Апеляційна скарга мотивована тим, що розрахункових документів про перерахування ДВС стягненого з ОСОБА_1 боргу на користь АТ КБ «ПриватБанк» позивачем не надано, у зв?язку із чим є передчасним висновок суду першої інстанції про покладення на відповідача обов?язку повернути стягнену виконавчою службою суму.
 
            Апеляційний перегляд справи
 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 24 січня 2022 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою АТ КБ «ПриватБанк» на рішення Печерського районного суду міста Києва від 01 жовтня 2020 року відмовлено на підставі пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України.
 
Повернуто АТ КБ «ПриватБанк» судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 1 261,00 грн, сплачений відповідно до квитанції від 01 червня 
2021 року № PROM1B314V.
 
Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що заявник не виконав вимоги ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, а відтак поважних підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження не надав.
 
Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, апеляційний суд, дослідивши оригінал конверту, встановив, що рішення суду направлено відповідачеві 26 квітня 
2021 року, зворотнє повідомлення про відправлення відсутнє, дані в системі пошуку «Укрпошта» не збережено.
 
Касаційний перегляд справи
 
            Постановою Верховного суду від 14 липня 2022 року касаційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задоволено.
 
Ухвалу Київського апеляційного суду від 24 січня 2022 року скасовано, справу передано до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
 
Надходження матеріалів цивільної справи № 285/2686/20-ц до Київського апеляційного суду після касаційного перегляду
 
            04 серпня 2022 року матеріали цивільної справи № 285/2686/20-ц надійшли до Київського апеляційного суду.
 
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 
від 04серпня 2022 року матеріали цивільної справи № 285/2686/20-ц передано судді-доповідачу.
 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 22 серпня 2022 року клопотання представника АТ КБ «ПриватБанк» - адвоката Гайдамащука О. В. про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Печерського районного суду міста Києва від 01 жовтня 2020 року задоволено та поновлено його. 
 
Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ КБ «ПриватБанк», поданою адвокатом Гайдамащуком О. В., на рішення Печерського районного суду міста Києва від 01 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк», третя особа - Новоград-Волинський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, про стягнення безпідставно набутих грошових коштів.
 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 19 вересня 2022 року справу призначено до розгляду без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження, оскільки ціна позову у даній справі становить 26 594,18 грн, яка станом на 01 січня 2021 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 270,00 грн х 100 = 
227 000,00 грн). 
 
А за правилами частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
 
Доводи інших учасників справи
 
            Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
 
Позиція Київського апеляційного суду
 
Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
 
Порядок розгляду справи судом апеляційної інстанції встановлено статтею 368 ЦПК України, частина перша якої встановлює, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
 
Ураховуючи те, що справа в силу своїх властивостей є малозначною, розгляд справи Київським апеляційним судом здійснюється в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
 
Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.
 
Фактичні обставини справи
 
            Встановлено, що 13 квітня 2010 року між сторонами укладено договір б/н, відповідно до умов якого відповідач отримав кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
 
15 жовтня 2015 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І. М. із заявою про вчинення виконавчого напису.
 
 Відповідно до виписки з рахунку боржника, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором станом на 31 серпня 2010 року становить суму 30 425,82 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 6 322,09 грн, заборгованість за процентами - 
20 002,27 грн, пеня та комісія - 2 176,42 грн, штраф (процентна складова) - 1 425,04 грн та штраф (фіксована частина) - 500,00 грн.
 
15 жовтня 2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І. М. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 5622, про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором б/н від 13 квітня 2010 року у сумі 29 925,82 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 6 322,09 грн, заборгованість за процентами - 20 002,27 грн, пеня та комісія - 2 176,42 грн, штраф - 1 425,04 грн.
 
Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 24 жовтня 2019 року у справі № 285/2724/19, яке набрало законної сили 26 листопада 
2019 року, визнано виконавчий напис, вчинений 15 жовтня 2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І. М. і зареєстрований в реєстрі за № 5622, таким, що не підлягає виконанню.
 
Згідно з відомостями листа № 38055 від 27 травня 2020 року Новоград-Волинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), за період 
з 25 жовтня 2018 року по 11 грудня 2019 року було стягнено із заробітної плати 
ОСОБА_1 боргу у сумі 26 594,18 грн.
 
Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми матеріального права
 
У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.
 
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
 
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
 
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
 
Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
 
Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
 
Характерною особливістю кондикційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широку сферу застосування: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так і неправомірних. Крім того, у кондикційному зобов`язанні не має правового значення, чи вибуло майно з володіння власника за його волею або всупереч його волі, чи є набувач добросовісним або недобросовісним.
 
Аналіз норм статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що кондикційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: а) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); б) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності достатньої правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.
 
Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, свідчить про необхідність установлення так званої абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.
 
Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондикційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.
 
Наведене у своїй сукупності свідчить, що кондикція - це позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого права, який може бути застосований самостійно. Кондикція також застосовується субсидіарно до реституції та віндикації як спосіб захисту порушеного права у тому випадку, коли певна вимога власника (титульного володільця) майна не охоплюється нормативним урегулюванням основного способу захисту права, але за характерними ознаками, умовами та суб`єктним складом підпадає під визначення зобов`язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави.
 
Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна (носія іншого цивільного права), підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця (набувача майна) з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України, у разі наявності цивільних відносин безпосередньо між власником та володільцем майна.
 
Такий спосіб захисту можливо здійснити шляхом застосування кондикційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 1212 ЦК України, які дають право витребувати у набувача таке майно.
 
Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України 
від 25 жовтня 2017 року у справі № 3-905гс17 та у постанові Верховного Суду 
від 29 травня 2019 року у справі № 757/42443/15-ц (провадження № 61-38890св18).
 
Отже, положення глави 83 застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб, чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
 
Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.
 
Висновок про можливість застосування до спірних правовідносин норм статті 1212 ЦК України викладений також Верховним Судом у постанові від 06 березня 
2019 року у справі №910/1531/18.
 
Під відсутністю правової підстави розуміють такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23 січня 2020 року у справі № 910/3395/19, від 23 квітня 2019 року у справі № 918/47/18, від 01 квітня 2019 року у справі № 904/2444/18.
 
Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22 березня 2016 року у справі № 6-2978цс15 та від 03 червня 2016 року у справі №6-100цс15.
 
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
 
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
 
У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
 
Оскільки рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 24 жовтня 2019 року у справі № 285/2724/19 виконавчий напис, вчинений 
15 жовтня 2015 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І. М., про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» грошових коштів у сумі 29 925,82 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 6 322,09 грн, заборгованість за процентами - 20 002,27 грн, пеня та комісія - 2 176,42 грн, штраф - 1 425,04 грн, визнано таким, що не підлягає виконанню, то суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що отримані АТ КБ «ПриватБанк» на підставі вказаного виконавчого напису кошти в сумі 26 594,18 грн підлягають поверненню позивачу на підставі статті 1212 ЦК України, адже підстава, на якій вони були отримані, відпала.
 
            Аналогічний висновок зроблено Верховним Судом у постанові від 08 вересня 
2021 року у справі № 206/2212/18 (провадження № 61-5624св19).
 
Висновки за результатом розгляду апеляційної скарги
 
Згідно з пунктом 1 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
 
Відповідно до частин першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу представника АТ КБ «ПриватБанк» - адвоката Гайдамащука О. В. без задоволення, а рішення Печерського районного суду міста Києва від 01жовтня 2020 року - без змін, оскільки підстави для скасування судового рішення відсутні.
 
Щодо судових витрат
 
Згідно з підпунктом б), в) пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
 
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
 
У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028св18) зроблено висновок, що: «у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом із тим, у випадку, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, то розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат».
 
Тому, з урахуванням висновку щодо суті апеляційної скарги, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.
 
Оскільки Київський апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги представника АТ КБ «ПриватБанк» - адвоката Гайдамащука О. В.без задоволення, а рішення Печерського районного суду міста Києва від 01жовтня 2020 року - без змін, розподіл судових витрат Київським апеляційним судом не здійснюється.
 
Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 390 ЦПК України, суд,-
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - адвоката Гайдамащука Олександра Володимировича - залишити без задоволення.
 
Рішення Печерського районного суду міста Києва від 01 жовтня 2020 року залишити без змін.
 
Постанова Київського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня вручення такого судового рішення лише з підстав, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
 
Суддя-доповідач                                                                                         А. М. Стрижеус

Судді:                                                                                                           Л. Д. Поливач

                                                                                                                      О. І. Шкоріна