ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 619/4208/21  Номер провадження 22-ц/814/4880/22	Головуючий у 1-й інстанції Шолудько А.В.  Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2022 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Обідіної О.І.,
суддів: Бутенко С.Б., Прядкіної О.В.,
за участю секретаря: Владімірова Р.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві в режимі відеоконференції апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1  - адвоката Тимошенка Дмитра Володимировича на ухвалу Котелевського районного суду Полтавської області від 04 жовтня 2022 року, в складі судді Шолудько А.В., дата виготовлення повного тексту ухвали не зазначена, за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей Солоницівської селищної ради про визнання місця проживання неповнолітніх дітей, -

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання місця проживання неповнолітніх дітей.
В ході розгляду справи ОСОБА_3 подала заяву про забезпечення позову шляхом визначення можливості спілкування з її малолітніми дітьми ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , встановивши при цьому такі дні для побачення - щотижня з 10.00 год. четверга до 14.00 год. неділі - до винесення судом першої інстанції рішення у цивільній справі №619/4208/21. Також просила зобов`язати на цей період відповідача ОСОБА_1 передавати їй дітей для їх побачення. 

В обґрунтування заяви про забезпечення позову зазначала, що вона з 4 жовтня 2021 року та з 18 жовтня 2021 року не має можливості бачити дітей та спілкуватися з ними через перешкоди з боку відповідача, який фактично викрав дітей і продовжує незаконно їх утримувати по місцю свого тимчасового проживання, позбавляє її будь-якої можливості спілкування з хлопчиками. Нею вживались заходи щодо повернення дітей, з якими неодноразово намагалася зв`язатися, приїздила до відповідача разом з представниками служби у справах дітей та співробітниками поліції, про те відповідач ігнорує такі звернення та не віддає їй дітей, присікає всі можливості для їх спілкування.
Оскільки вона не має можливості спілкуватися з дітьми, а відповідач спілкується з ними постійно, у малолітніх дітей може виникнути прихильність до проживання в новому середовищі разом з відповідачем, що ускладнить виконання рішення суду у разі задоволення її позовних вимог.
Вказує, що з моменту народження діти постійно проживали з нею, були оточені її любов`ю та увагою, оскільки вона знаходилася у відпустці по догляду за молодшим сином, тому увесь свій час витрачала на піклування про них та виховання, на відміну від їх батька.
На даний час діти є малолітніми, тому за своїм віком і психологічним та емоційним станом, потребують материнської присутності та піклування.

Ухвалою Котелевського районного суду Полтавської області від 04 жовтня 2022 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено частково.
Зобов`язано ОСОБА_1 , надавати ОСОБА_2 можливість безперешкодного спілкування, побачення та спільного проведення часу з малолітніми дітьми: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - кожної суботи місяця з 10.00 год. до 16.00 год. та кожної неділі місяця з 10.00 год до 14.00 год.

Не погодившись з даною ухвалою суду, представника відповідача ОСОБА_1 - адвокат Тимошенко Д.В. оскаржив її в апеляційному порядку, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив ухвалу скасувати та постановити з цього процесуального питання нову ухвалу про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказував, що позивачем не доведено достатність підстав для задоволення позову у визначений нею спосіб, який не є співмірним до заявлених позовних вимог.
По справі відсутні належні докази, які б могли свідчити про створення ним як батьком перешкод у свідкуванні дітей з матір`ю, а надані останньою письмові копії її звернень до компетентних органів з приводу неможливості бачитись з дітьми - не підлягають прийняттю до уваги. 
Зокрема, приєднані до справи копії заяв в поліцію, які були подані разом із заявою про забезпечення позову від 05.10.2021 року, копія заяви до райвідділу та копія пояснень від 06.10.2021 року про розшук дітей, копія заяви до райвідділу та копія пояснень від 06.10.2021 року про перешкоди з боку батька ОСОБА_1 у спілкуванні з дітьми, копія до поліції та копія пояснень від 08.10.2022 про розшук дітей та повернення їх матері за місцем постійного проживання, копія заяви до райвідділу та копія пояснень від 18.12.2021 року, копії пояснень від 20.12.2021 року, від 24.12.2021 року, від 20.07.2022 року - не можуть вважатися належними та допустимими доказами, оскільки відсутні будь-які документи, які б свідчили про прийняття відповідними органами рішень згідно до вказаних звернень.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення. 
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що ухвалою Котелевського районного суду Полтавської області від 15.07.2022 року справа №619/4208/22 прийнята до провадження судді Шолудько А.В. та призначено підготовче судове засідання на 03.08.2022 року, яке було відкладено за клопотанням представника відповідача для ознайомлення з матеріалами справи та складання клопотання щодо підготовки справи до судового розгляду.
Згідно з матеріалами справи на час подання позову до суду та під час судового розгляду позивач опікувалася неповнолітніми дітьми, приймала активну участь у житті неповнолітнього сина ОСОБА_6 , який відвідував Солоницівський ЗДО «Веселі чоловічки», а також у житті неповнолітнього сина ОСОБА_7 , який навчався в КЗ «Солоницівський ліцей №3».
З матеріалів справи вбачається, що між сторонами протягом тривалого часу існує спір щодо визначення місця проживання їх малолітніх дітей, які на даний час проживають з батьком.
Відповідно до матеріалів позовної заяви між сторонами справи, які проживають в різних населених пунктах Полтавської області, склалися стосунки, які позбавляють можливості позивача регулярно спілкуватися з дітьми.

Задовольняючи заяву частково, суд першої інстанції виходив з того, що зустрічі матері з дітьми два рази на тиждень будуть сприяти відновленню довірчих відносин та емоційного контакту між ними, відповідатимуть інтересам як матері, так і дітей, та зможуть усунути загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про визначення місця проживання дітей з матір`ю.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 150 ЦПК України позов може бути забезпечений, зокрема, встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин.
Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина третя статті 150 ЦПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.
Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у разі задоволення позову.
Судове рішення про визначення місця проживання дитини і відібрання дитини від батька (матері) без позбавлення батьківських прав спрямовано на передачу дитини від однієї особи (батька/матері) до іншої особи (матері/батька).
Заходи ж забезпечення позову, що полягають у визначенні часу та місця побачення і спілкування дитини з одним із батьків, який на час розгляду справи про визначення місця проживання дитини проживає окремо від неї, спрямовані на усунення перешкод у спілкуванні дитини з цим із її батьків на час вирішення по суті спору щодо місця її проживання.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується судами як джерело права, зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі за заявою «MAMCHUR v. UKRAINE», № 10383/09, § 100).
Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі за заявою «HANT v. UKRAINЕ», № 31111/04, § 54).
Також ЄСПЛ наголошував на необхідності та важливості контакту дитини з кожним із батьків під час тривалого судового процесу та відсутності остаточного рішення щодо визначення місця проживання дитини. Так, у рішенні «Крістіан Кетелін Унгуряну проти Румунії» від 04 вересня 2018 року ЄСПЛ вказав, що тривалий судовий процес, пов`язаний, у тому числі зі встановленням графіка відвідування дитини, невиправдано позбавив батька можливості бачитися з сином протягом чотирьох років, що свідчить про порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод щодо права на повагу до його приватного і сімейного життя, а тому є допустимим встановлення такого графіка до закінчення розгляду справи по суті.
У таких чутливих правовідносинах, враховуючи можливий тривалий судовий розгляд справи про визначення місця проживання малолітньої дитини, сприяння забезпеченню відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини особисто з її матір`ю повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити або взагалі відгородити дитину від зустрічей із матір`ю.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 25 листопада 2020 року у справі № 760/15413/19 (провадження № 61-9164св20), від 17 травня 2021 року в справі № 761/25101/20 (провадження № 61-1092св21), від 15 вересня 2021 року в справі № 752/6099/20 (провадження № 61-13598св20).
Системний аналіз наведених норм права та судової практики дає підстави вважати, що мати, яка на час вирішення справи про визначення місця проживання дітей проживає окремо від них, також має право на особисте спілкування з ними, а батько не має права перешкоджати матері спілкуватися з дітьми та брати участь у їх вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дітей і таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини.
За вказаних обставин, суд першої інстанції правомірно поклав в основу вирішення питання про забезпечення позову вищевказані висновки Верховного Суду та обґрунтовано застосував заходи забезпечення позову у обраний позивачем спосіб, який є співмірним до заявлених вимог. 

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення заяви про забезпечення позову. 
З аналізу зазначених норм та з урахуванням практики Європейського суду з прав людини випливає, що в рішеннях стосовно дітей їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення, при цьому найкращі інтереси дитини можуть залежно від їх характеру та серйозності перевищувати інтереси батьків. Відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини з її матір`ю повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити або взагалі відгородити дитину від зустрічей з матір`ю.  
У справі, що переглядається, вирішуючи питання про необхідність застосування забезпечення позову, судом першої інстанції вірно звернута увагу, що між сторонами на даний час виникли такі конфліктні відносини, які фактично позбавляють можливості позивача спілкуватися з своїми малолітніми дітьми.
Враховуючи  рівність  батьків в їх  правах та обов`язках   щодо своїх дітей та потребу останніх як в материнській, так і в батьківські любові та піклуванні, місцевий суд обґрунтовано вирішив на час розгляду справи з приводу визначення місця проживання хлопчиків, забезпечити участь позивача в житті дітей шляхом їх щотижневих побачень.
За вказаних обставин, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення, яке постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права. 
Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 382, 383, 384 ЦПК України колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника відповідача  ОСОБА_1 - адвоката Тимошенка Дмитра Володимировича залишити без задоволення. 
Ухвалу Котелевського районного суду Полтавської області від 04 жовтня 2022 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Повний текст постанови виготовлено 09 грудня 2022 року.

Судді: О. І. Обідіна С. Б. Бутенко О. В. Прядкіна