Справа № 159/1177/22 	Головуючий у 1 інстанції: Панасюк С. Л. 	
Провадження № 22-ц/802/922/22  Категорія: 70 	  Доповідач: Карпук  А. К.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
02 листопада 2022 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Карпук А.К.
суддів – Бовчалюк З.А., Федонюк С. Ю.

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 17 серпня 2022 року,-
В С Т А Н О В И В :
У березні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на те, що з відповідачем вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з серпня 2011 року. Сторони у справі є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, домовленості про добровільну сплату аліментів не досягнуто.
Також позивач зазначила, що на даний час вона знаходиться у відпустці по догляду за дитиною та отримує соціальну допомогу. У зв`язку із цим вона не має змоги працювати, а інших джерел доходу не має.
Просила суд стягнути на її користь аліменти на дочку – в розмірі 4000 грн. щомісячно, на сина – 3000 грн. щомісячно, на її утримання до досягнення сином віку трьох років – 6500 грн. щомісячно.
Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 17 серпня 2022 року позов задоволено частково.
Постановлено стягувати з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліменти на дітей: ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 3000 гривень на кожну дитину щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку стосовно кожної дитини, починаючи з 21 березня 2022 року і до досягнення кожною дитиною повноліття.
Стягувати з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліменти на дружину в розмірі 2600 гривень щомісячно і до досягнення дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , віку трьох років.
Рішення суду в межах суми платежу аліментів за один місяць допустити до негайного виконання.
Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 1984 гривні 80 копійок судового збору.
В решті позову відмовити. 
Не погоджуючись із рішенням суду відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій покликаючись на порушення судом норм матеріального права та неповне з`ясування обставин справи, просить рішення в частині вимог про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років скасувати та ухвалити у цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
Позивач ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому вказала, що вважає рішення суду першої інстанції таким, що ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права. 
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 24 жовтня 2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновки щодо не оскаржуваної частини рішення ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення.
Оскільки рішення суду відповідачем оскаржується лише в частині позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, тому в іншій частині це рішення апеляційним судом відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України не переглядається.
Відповідно до вимог ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справу розглянуто без повідомлення учасників справ.
За змістом частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Датою прийняття постанови у даній справі є 02.11.2022, тобто, дата складення повного судового рішення.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з такого.
Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 06.08.2211.
У шлюбі у них народилися діти:  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Діти проживають разом з матір`ю, позивачем по справі, та перебувають на її утриманні. Домовленості між сторонами щодо розміру аліментів на утримання дітей не досягнуто. 
Задовольняючи частково позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд першої інстанції, оцінивши докази, надані позивачкою, врахувавши матеріальне становище відповідача, дійшов висновку про необхідність стягнення з останнього на користь  ОСОБА_1  аліменти в розмірі 2600 гривень щомісячно і до досягнення дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , віку трьох років.
Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції ґрунтуються на встановлених дійсних обставинах справи, досліджених судом доказах та відповідають вимогам процесуального та матеріального права з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.
Згідно з частиною 1 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.
Частини 2, 4, 6 статті 84 СК України передбачають, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
З матеріалів справи вбачається, що на утриманні позивача  ОСОБА_1 перебуває двоє неповнолітніх дітей, одна із яких не досягла трирічного віку, а тому вона не може працювати. ЇЇ чоловік  ОСОБА_2 має можливість надавати матеріальну допомогу, оскільки, як вірно встановлено судом першої інстанції та не спростовано відповідачем, у останнього у власності перебуває житловий будинкок по АДРЕСА_1 та автомобіль марки AUDI Q5, 2016 року випуску, крім того, він отримує пенсію, середній розмір якої становить 6962,40 грн. 
Необхідно також зазначити, що відповідач заперечуючи можливість надавати матеріальну допомогу дружині, в супереч вимогам ст. 81 ЦПК України не подав суду належних та допустимих доказів неможливості влаштуватися не роботу чи заборону працювати у зв`язку з захворюванням, на його утриманні немає непрацездатних осіб, яких він отримує чи інших неповнолітніх чи малолітніх дітей. 
Отже, оцінивши в сукупності наявні у справі докази, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивач, як дружина відповідача, з якою проживає малолітня дитина, має право на утримання від відповідача, який є батьком дитини, до досягнення дитиною трьох років, а останній, як працездатна особа, спроможний надавати їй таку матеріальну допомогу, тому обґрунтовано вважав, що розмір аліментів на утримання позивача необхідно визначити у твердій грошовій сумі у розмірі 2600 грн щомісячно.
Апеляційний суд вважає, що такий розмір аліментів відповідає вимогам закону та принципам справедливості, не порушить інтересів відповідача і захистить права позивача на утримання.
Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди відповідача з висновками суду першої інстанції, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на наведені обставини, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідно до ст. 375 ЦПК України в оскаржуваній частині підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення. 
Керуючись статтями 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, - 
постановив:
Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 17 серпня 2022 року в даній справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий         
Судді: