ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

07 грудня 2022 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 750/8745/21
Головуючий у першій інстанції – Логвіна Т. В.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/957/22

Чернігівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої – судді – Шитченко Н.В.,
суддів – Висоцької Н.В., Мамонової О.Є.,  
із секретарем Зіньковець О.О.,  
позивач: ОСОБА_1 ,
відповідач: Акціонерне товариство "Державна продовольчо-зернова корпорація Україна",
розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація Україна» на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 12 серпня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація Україна» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, 
місце ухвалення судового рішення – м. Чернігів,
дата складання повного тексту рішення суду першоїі нстанції 17 серпня 2022 року. 
                                     У С Т А Н О В И В:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація Україна» (далі – АТ «ДПЗКУ»), в якому просив поновити його на роботі в АТ «ДПЗКУ» на посаді начальника відділу технічних систем охорони управління регіональної безпеки департаменту безпеки, стягнути з АТ «ДПЗКУ» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з дати звільнення до дня поновлення на роботі.
Обгрунтовуючи заявлені вимоги, ОСОБА_1 указував на те, що наказом № 626-к від 06 липня 2021 року його звільнено з посади начальника відділу технічних систем охорони управління регіональної безпеки, департаменту безпеки АТ «ДПЗКУ» на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату.
Вважає звільнення незаконним, оскільки всупереч ст. 49-2 КЗпП України відповідач запропонував йому не всі вакантні посади, що були наявні у товаристві на час звільнення. Посилається на те, що після вступу в дію наказу № 5-ШР від 12 березня 2021 року, яким затверджено новий штатний розпис  і скорочено посаду, яку обіймав позивач, АТ «ДПЗКУ» у період з 15 лютого 2021 року по 03 березня 2021 року (день коли, його попереджено про наступне вивільнення) прийняло нових працівників на посади, які не були запропоновані позивачу, та які за своїми функціональними обов`язками, рівнем освіти та досвіду він міг обійняти.
Указує, що всупереч нормам ст. 49-2 КЗпП України відповідач запропонував ОСОБА_1 не всі вакантні посади, які були на підприємстві станом на 03 березня 2021 року та до часу його звільнення, і відповідали рівню освіти, кваліфікації та досвіду позивача, зокрема:  заступник директора департаменту правового забезпечення та начальник сектору охорони праці. Стверджує, що на час звільнення позивача з 23 червня 2021 року у відповідача виявилися вакантними ще дві посади, які не були йому запропоновані – директора департаменту капітальних інвестицій та постачання та начальника відділу постачання департаменту капітальних інвестицій та постачання, з яких відповідно звільнилися ОСОБА_2 і ОСОБА_3 .
Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 12 серпня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено. Поновлено ОСОБА_1 на роботі в АТ «ДПЗКУ» з дати звільнення на посаді начальника відділу технічних систем охорони управління регіональної безпеки департаменту безпеки. Стягнуто з АТ «ДПЗКУ» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 07 липня 2021 року по 11 серпня 2022 року в сумі 454 770,12 грн, зазначено, що виплату вказаної суми слід провести після утримання податків та інших обов`язкових платежів на користь держави. Стягнуто з АТ «ДПЗКУ» на користь ОСОБА_1   908 грн судового збору, а також на користь держави 908 грн судового збору. Рішення в частині поновлення на роботі допущено до негайного виконання.
В апеляційній скарзі АТ «ДПЗКУ», посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що відповідач належним чином повідомив позивача про наступне вивільнення, запропонував всі наявні вакантні посади, з яких позивач сам міг обрати ту, на яку хотів би перевестись, але ОСОБА_1 ініціативи перевестись на запропоновані вакантні посади, які відповідали його кваліфікації та вмінням, не виявив. Указує на те, що позивач ознайомився з попередженням про скорочення 03 березня 2021 року, відповідно АТ «ДПЗКУ» запропонувало позивачу вакантні посади станом на 03 березня 2021 року, тобто висновки районного суду про порушення ст. 49-2 КЗпП України є помилковими.
Наголошує на тому, що відповідно до  листа АТ «ДПЗКУ» від 17 травня 2021 року № 130-1-496-11/1764 та службової записки директора департаменту елеваторної діяльності від 28 квітня 2021 року № 1/967, ОСОБА_1 не міг бути призначений на вакантну посаду начальника відділу контролю  операцій з зерном, продуктами його переробки управління інспекторського контролю департаменту елеваторної діяльності через невідповідність кваліфікації та досвіду роботу, отже, районний суд дійшов помилкового висновку про те, що відповідач необґрунтовано відмовив позивачу у переведенні на вакантні посади.
Скаржник стверджує, що під час засідань Профспілкового комітету Первинної профспілкової організаціїАТ «ДПЗКУ» від 13 травня 2021 року, 28 травня 2021 року ОСОБА_1 неодноразово повідомлялось про можливість отримання в управлінні персоналу переліку існуючих в АТ «ДПЗКУ» вакансій, проте позивач за новим переліком вакансій не звертався, оскільки володів інформацією про відсутність в центральному апараті АТ «ДПЗКУ» вакансій, які б співпадали з його рівнем кваліфікації та досвіду.
Звертає увагу також на те, що відсутність на час звільнення працівника відповідного рішення профспілки щодо надання згоди на звільнення само по собі не може бути безумовною (самостійною) підставою для поновлення такого працівника на посаді, що відповідає правовим позиціям, викладеним в постанові Верховного Суду від 09 вересня 2019 року у справі № 336/5828/16, від 22 січня 2020 року у справі № 462/457/16-ц.
У наданому відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 – адвокат Васильцов В.М., вважаючи апеляційну скаргу АТ «ДПЗКУ» необґрунтованою, просить залишити її без задоволеня, а рішення районного суду – без змін.
Доводи відзиву зводяться до того, що наказом АТ «ДПЗКУ» № 5-ШР від 12 лютого 2021 року затверджено новий штатний розпис і скорочено посаду, яку обіймав позивач, але натомість вводилися інші посади, які за своїми функціями були ідентичними посаді, яку обіймав ОСОБА_1 .
Представник позивача вважає, що районний суд перевірив дотримання відповідачем  процедури звільнення, у результаті чого  дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачу було запропоновано не всі наявні у відповідача вакантні посади, на які позивач міг би бути переведений.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення  позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
За правилами ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що АТ «ДПЗКУ» при звільненні ОСОБА_1 порушило вимоги ст. 49-2 КЗпП України, тобто не виконано належним чином вимог трудового законодавства щодо гарантування права позивача на працю та сприяння збереження ним  роботи.
Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.
У справі встановлено, що з 17 січня 2017 року ОСОБА_1 прийнято на посаду начальника відділу технічних систем охорони, управління охорони філій департаменту елеваторної діяльності та реалізації готової продукції, що підтверджується наказом ПАТ «ДПЗКУ» (згодом перейменовано на АТ «ДПЗКУ») від 16 січня 2017 року № 29-к (т. 1 а.с. 61).
15 липня 2020 року АТ «ДПЗКУ» видано наказ № 511-к «Про переведення працівників», яким переведено ОСОБА_1 на посаду начальника відділу технічних систем охорони управління регіональної безпеки, департаменту безпеки АТ «ДПЗКУ» (т. 1 а.с. 115-119).
Згідно з п.п. 12 п. 13.3 Статуту АТ «ДПЗКУ», затвердженого Наказом Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 18 листопада 2020 року № 2375 (в редакції, яка діяла на момент прийняття Наказу АТ «ДПЗКУ» від 12 лютого 2021 року № 5-шр «Про зміни в організації виробництва і праці та введення в дію штатного розпису апарату управління АТ «ДПЗКУ») визначення організаційної структури та штатного розпису АТ «ДПЗКУ» належить до компетенції Правління.
Відповідно до п.п. 7 п. 13.10 Статуту АТ «ДПЗКУ» голова Правління має право затверджувати організаційну структуру та штатний розпис Товариства за погодженням з уповноваженим органом управління.
Згідноз п. 10.3 Статуту АТ «ДПЗКУ» органи Товариства діютьу межах повноважень та компетенції, що визначається законодавством та Статутом.
З метою оптимізації чисельності персоналу, підвищення ефективності управління АТ «ДПЗКУ» та на виконання Наказу АТ «ДПЗКУ» від 29 січня 2021 року № 6 «Про затвердження організаційної структури АТ «ДПЗКУ» та протоколу засідання Правління АТ «ДПЗКУ» від 10 лютого 2021 року № 21/2021 і приведення штатного розпису Товариства до погодженої Міністерством розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України листом від 28 січня 2021 року організаційної структури АТ «ДПЗКУ» прийнято Наказ АТ «ДПЗКУ» від 12 лютого 2021 року № 5-шр «Про зміни в організації виробництва і праці та введення в дію штатного розпису аппарату управління АТ «ДПЗКУ», яким затверджено штатний розпис аппарату управління АТ «ДПЗКУ» та введено його в дію з 15 лютого 2021 року (т. 1 а.с. 161-162).
02 березня 2021 року АТ «ДПЗКУ» видано наказ № 254/1-К «Щодо попередження працівників аппарату управління АТ «ДПЗКУ» про можливе вивільнення», яким передбачено необхідність попередження про можливе звільнення у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці відповідно до п .1 ст. 40 КЗпП України працівників аппарату управління АТ «ДПЗКУ» (т. 1 а.с. 105).
03 березня 2021 року ОСОБА_1 отримав персональне попередження про те, що посада, яку він обіймає, скорочується. У зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників попереджено ОСОБА_1 про те, що він може бути звільнений з посади відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України не раніше двух місяців з дня отримання цього попередження. Відповідно до вимог ст. 49-2 КЗпП України, запропоновано ОСОБА_1 зайняти вакантні посади згідно з додатком, а також протягом трьох днів прийняти рішення щодо переведення на одну з вакантних посад (т. 1 а.с. 103).
03 березня 2021 року ОСОБА_1 ознайомився з переліком вакантних посад філій АТ «ДПЗКУ» станом на 01 березня 2021 року, що засвідчено його підписом (т. 1 а.с. 97-102). Посади заступника директору департаменту правового забезпечення та начальника сектору охорони праці у цьому переліку відсутні.
26 квітня 2021 року ОСОБА_1 звернувся із заявами до АТ «ДПЗКУ», в яких просив перевести його із займаної посади на посаду начальника відділу контролю кількості та якості зерна і продуктами його переробки управління інспекторського контролю департаменту елеваторної діяльності, або на посаду начальника відділу контролю операцій з зерном і продуктами його переробки управління інспекторського контролю департаменту елеваторної діяльності (т. 1 а.с. 18,19).
28 квітня 2021 року начальником управління персоналу АТ «ДПЗКУ» складено службову записку про неможливість  рекоментувати переведення ОСОБА_1 із займаної посади на посади: начальника відділу контролю кількості та якості зерна і продуктів його переробки управління інспекторського контролю департаменту елеваторної діяльності, а також начальника відділу контролю операцій з зерном і продуктами його переробки управління інспекторського контролю департаменту елеваторної діяльності. У службовій записці зазначено, що, виходячи з інформації, наданої управлінням персоналу (копія диплома, резюме), основний напрямок діяльності ОСОБА_1 не був пов`язаний з напрямком діяльності вищезазначених посад. Крім того, на посаду начальника відділу контролю кількості та якості зерна і продуктів його переробки та начальника відділу контролю операцій з зерном і продуктами його переробки управління інспекторського контролю департаменту елеваторної діяльності призначається з вищою технічною освітою за освітньо-кваліфікаційним рівнем магістра, спеціаліста і стажем роботи за фахом не менше як три роки  (т. 1 а.с. 47-49).
30 квітня 2021 року АТ «ДПЗКУ» звернулось до профспілкового комітету Первинної профспілкової організації АТ «ДПЗКУ» із поданням щодо надання згоди на звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу технічних систем охорони управління регіональної безпеки департаменту безпеки відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України  (т. 1 а.с. 45-45).
У листі від 17 травня 2021 року АТ «ДПЗКУ» повідомило ОСОБА_1 про те, що його заяву щодо переведення на посаду начальника відділу контролю операцій з зерном і продуктами його переробки управління інспекторського контролю департаменту елеваторної діяльності розглянуто і відповідно до наявних в управлінні персоналу матеріалів особової справи (диплом, трудова книжка) у ОСОБА_1 відсутня відповідна освіта та необхідний досвід роботи за фахом для виконання завдань покладених за цією посадою (т. 1 а.с. 20-21).
31 травня 2021 року профспілковий комітет первинної профспілкової організації АТ «ДПЗКУ» ухвалив ріщення про надання згоди на звільнення ОСОБА_1 із займаної посади на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату та чисельності (т. 1 а.с. 96).
У листі від 02 червня 2021 року за вих. № 105/ППО профспілковий комітет Первинної профспілкової організації АТ «ДПЗКУ» повідомив в.о. голови Правління АТ «ДПЗКУ» про те, що на своєму засіданні 31 травня 2021 року ухвалено рішення про надання згоди на звільнення ОСОБА_1 із займаної посади на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату та чисельності (т. 1 а.с. 55).
06 липня 2021 року АТ «ДПЗКУ» складено акт про те, що станом на 06 липня 2021 року до управління персоналу заява від ОСОБА_1 про переведення на запропоновані вакантні посади не надходила (т. 1 а.с. 104).
Наказом АТ «ДПЗКУ» від 06 липня 2021 року № 626-к, звільнено ОСОБА_1 , начальника відділу технічних систем охорони управління регіональної безпеки департаменту безпеки, 06 липня 2021 року у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України. Підстави: персональне попередження від 03 березня 2021 року; лист Первинної профспілкової організації АТ «ДПЗКУ» від 02 червня 2021 року № 105/ППО; акт від 06 липня 2021 року (т. 1 а.с. 56).
Відповідно дост. 43 Конституції України кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником абоуповноваженим ним органом у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
Згідно з ч. 2 ст. 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у п. 1 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.
На підставі ч. 1-3 ст. 49-2 КЗпП про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше, ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і прац івласник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України «Про зайнятість населення», власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.
Розірвання трудового договору за п. 1 ч. 1ст. 40 КЗпП через скорочення штату працівників відбувається в разіу хвалення власником або уповноваженим ним органом рішення про скорочення чисельності або штату на підставі причин, що супроводжуються змінами у складі працівників за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професією. При цьому при виникненні спору між працівником і роботодавцем суд не вирішує питання доцільності скорочення чисельності чи штату працівників відповідно до ст. 64,65 ГК України, що лежить поза межами компетенції суду, а лише перевіряє наявністьпідстав для звільнення (чи відбувалося реальнее скорочення штату або чисельності працівників) та дотримання відповідної процедури.
При вирішенні питання про те, чи мав змогу роботодавець виконати вимоги ст. 49-2 КЗпП про надання роботи працівникові, який вивільняється в зв`язку зі скороченням штату працівників, треба виходити з того, що за змістом цієї норми працівнику має бути запропонована наявна робота за відповідною професією чи спеціальністю і лише при відсутності такої роботи інша наявна робота. При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.
Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.
Тому власник вважається таким, щоналежно виконав вимоги ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду.
Зважаючи на вищенаведені норми та дослідивши обставини справи в сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що висновок районного суду про задоволення позову ОСОБА_1 ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам закону.
Матеріалами справи підтверджено, що з 17 січня 2017 року ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з АТ «ДПЗКУ», а з 15 липня 2020 року обіймав посаду начальника відділу технічних систем охорони управління регіональної безпеки, департаменту безпеки. 
Наказом АТ «ДПЗКУ» від 12 лютого 2021 року № 5-ШР затверджено штатний розпис апарату управління та введено його в дію з 15 лютого 2021 року, яким скорочено посаду ОСОБА_1 
03 березня 2021 року ОСОБА_1 персонально попереджено про можливе звільнення. 
Того ж дня позивача ознайомлено з переліком вакантних посад філій АТ «ДПЗКУ» станом на 01 березня 2021 року.
Матеріали справи свідчать, у період з 12 лютого 2021 року (дату видання наказу, яким затверджено новий штатний розпис) по 03 березня 2021 року (день попередження позивача про наступне вивільнення) відповідачем прийнято на вакантні посади нових працівників, що не перебували раніше у трудових відносинах з АТ «ДПЗКУ», тобто штучно скорочено перелік вакантних посад для осіб, які вивільнятимуться у майбутньому (т. 1 а.с. 150; т. 2 а.с. 55-56, 57-58).
У наданому ОСОБА_1 переліку вакантних посад відповідачем не зазначено вакантні посади заступника директора департаменту правового забезпечення та начальника сектору охорони праці. Представник відповідача наведену обставину у судовому засідання не заперечив, пояснивши, шо позивач не міг обіймати указані посади відповідно до своєї кваліфікації. Разом з тим, належних доказів на підтвердження відсутності у ОСОБА_1 належної кваліфікації для переведення на наявні вакантні посади АТ «ДПЗКУ» не надано, а отже такі твердження відповідача апеляційний суд вважає припущеннями, на яких не може ґрунтуватись судове рішення.
Судом першої інстанції правильно встановлено, що АТ «ДПЗКУ» не інформовано і не запропоновано ОСОБА_1 вакантні посади, що були включені до штатного розпису АТ «ДПЗКУ», починаючи з 03 березня 2021 року, зокрема: начальника відділу контролю кількості та якості зерна і продуктами його переробки управління інспекторського контролю департаменту елеваторної діяльності та на посаду начальника відділу контролю операцій з зерном і продуктами його переробки управління інспекторського контролю департаменту елеваторної діяльності.
Фактично позивач сам з`ясовував наявність таких посад та звернувся письмово до роботодавця з проханням перевести його на наведені вакантні посади (т. 1 а.с. 18,19), проте у задоволенні цих заяв позивачу відмовлено (т. 1 а.с. 20-21, 47-49).  
Разом з тим, як правильно зазначив у рішенні суд першої інстанції, жодних належних доказів на підтвердження неспроможності позивача, який до цього часу займав керівну посаду, обіймати наведені посади в сиду відсутності відповідної кваліфікації, відповідачем не надано.
Колегія суддів вважає слушними твердження сторони позивача про те, що відповідач не проводив жодних конкурсних процедур при прийомі на керівні посади, про переведення на які ОСОБА_1 подавав заяви. Матеріали справи не місять відповідним чином оформленого висновку, рішення, атестаційних комісій чи іншого органу роботодавця, яким би було встановлено невідповідність кваліфікації, освіти або досвіду позивача для переведення на наявні вакантні посади.
Установивши, що АТ «ДПЗКУ» не виконало обов`язку щодо надання позивачу пропозицій про всі наявні вакансії, суд першої інстанцій дійшов обґрунтованого висновку про порушення відповідачем вимог ст. 49-2 КЗпП України, що свідчить про невиконання належним чином вимог трудового законодавства щодо гарантування права ОСОБА_1 на працю та сприяння збереження ним роботи.
Твердження роботодавця про те, що позивачу пропонувалися всі наявні вакантні посади, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду даної справи.
Доводи, про те, що позивач мав можливість отримати в управлінні персоналу перелік вакансій, які існували в АТ «ДПЗКУ» на день вимоги у будь-який час до запланованого звільнення, але таких дій не вчиняв, не  свідчать про дотримання відповідачем процедури звільнення, оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається виключно на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом ч. 3 ст. 492 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом усього періоду і існували на день звільнення. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 01 квітня 2015 року у справі № 6-40цс15, і апеляційний суд не вбачає правових підстав відступити від цих висновків.
Оскільки за обставинами справи знайшли підтвердження доводи позову про те, що ОСОБА_1 звільнено з роботи з порушенням норм ст. 49-2 КЗпП України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для поновлення позивача на роботі та стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 07 липня 2021 року по 11 серпня 2022 року у сумі 454 770,12 грн, який розраховано відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженогопостановою КМУ від 08 лютого 1995 року № 100, та середньоденної заробітної плати позивача.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1статті 6 Конвенціїпро захист прав людини і основоположних свободзобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» (SeryavinandOthersv. Ukraine) рішення від 10 лютого 2010 року).
Ураховуючи наведені обставини, апеляційний суд приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на відповідних положеннях законодавства, рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування відсутні.
Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, - 

                                 П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація Україна» залишити без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 12 серпня 2022 року – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 грудня 2022 року.

Головуюча:                                                                      Н.В. Шитченко

Судді:                                                                               Н.В. Висоцька

                                                                                         О.Є. Мамонова