ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

29 вересня 2022 року 	м.Суми	

Справа №585/591/22 
Номер провадження 22-ц/816/786/22

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),
суддів -          Кононенко О. Ю. ,  Криворотенка В. І. 
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 09 червня 2022 року в складі судді Євлах О.О., ухваленого в м. Ромни Сумської області, 
у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

в с т а н о в и в:

У квітні 2022 року ОСОБА_2 звернулась до суду з указаним позовом. Свої вимоги мотивувала тим, що з 29 квітня 2017 року вона перебувала у шлюбі з відповідачем ОСОБА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народились доньки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . 
Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 15 листопада 2021 року шлюб між сторонами розірвано.Діти проживають разом з позивачкою, перебувають на її утриманні. Заявниця стверджує, що розмір аліментів, який добровільно сплачує відповідач є недостатнім для утримання доньок. Відповідач офіційно не працює, має задовільний стан здоров`я, інших утриманців не має, тобто може забезпечувати дітей належним чином.
Посилаючись на зазначені обставини ОСОБА_2 просила суд стягнути з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі – по 2100 грн щомісячно на кожну дитину до досягнення ними повноліття.
РішеннямРоменського міськрайонного суду Сумської області від 09 червня 2022 року позов  ОСОБА_2 задоволено частково. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народження у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 гривень щомісячно на кожну дитину, до досягнення ними повноліття, починаючи стягнення з 13 квітня 2022 року.
Допущено негайне виконання рішення суду в межах сум платежу за один місяць.
Стягнуто з  ОСОБА_1  в дохід держави 992 грн 40 коп. судового збору.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права, неправильне застосування норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про стягнення з нього аліментів на утримання доньок у розмірі – по 1100,50 грн щомісячно на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, не врахував майнового стану відповідача та стану його здоров`я, а також тієї обставини, що доньки періодично перебувають з відповідачем, і він купує для них продукти харчування, одяг та інше. Стверджує, що судом порушено принцип рівності прав та обов`язків батьків щодо дітей, оскільки позивачка не надала доказів розміру її витрат на утримання доньок. При цьому погоджується сплачувати аліменти у розмірі 1100,50 грн на кожну доньку. Просить врахувати його доводи щодо стану здоров`я та матеріального становища, оскільки через військовий стан відповідач не має можливості працевлаштуватися та отримувати стабільний заробіток.
ОСОБА_2 у відзиві на апеляційну скаргу зазначила, що рішення суду першої інстанції вважає законним і обґрунтованим, а подану апеляційну скаргу безпідставною, тому просила відмовити у її задоволенні.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
У справі яка переглядається суд встановив, що 29 квітня 2017 року сторони зареєстрували шлюб (а.с. 6). ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народились доньки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с. 8, 9). Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 15 листопада 2021 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано (а.с. 7).
Місце проживання дітей зареєстровано разом з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 10, 11, 12), проте сторони не заперечують, що фактично діти проживають разом з матір`ю ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_2 (а.с. 52).
Лісова Єва та Лісова Софія відвідують Заклад дошкільної освіти (ясла-садок) №3 «Оленка» (а.с 52, 53).
ОСОБА_2 працює продавцем продовольчих товарів, за період з березня по серпень 2022 року їй була нарахована заробітна плата у розмірі 37577,27 грн.
Відповідач не працює, перебуває на диспансерному обліку у сімейного лікаря, отримує амбулаторне лікування призначене кардіологом (а.с. 28, 29).
До звернення позивачки із позовом до суду, відповідач добровільно надавав матеріальну допомогу на утримання дітей, про що свідчать копії розписок (а.с. 32-43), чого не заперечує позивачка.
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції врахував майновий стан сторін, стан здоров`я відповідача, відсутність у нього інших утриманців, дійшов висновку про те, що ОСОБА_1 має об`єктивні можливості виплачувати аліменти у розмірі 2000грн щомісячно на кожну дитину. 
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають обставинам справи та вимогам закону.
Відповідно до ч. 2, 3 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Положенням ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі Конвенція про права дитини), визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
За змістом статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно з частиною 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до частин 1, 2 статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Як роз`яснено у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у частині 2 статті 182 СК України.
Згідно з частиною 1 статті 8 Закону України «Про охорону дитинства»  кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Суд першої інстанції, при визначенні розміру аліментів, врахував працездатний вік відповідача, відсутність перешкод для працевлаштування з огляду на стан здоров`я, відсутність інших утриманців, майновий стан сторін, об`єктивну можливість виплачувати аліменти на утримання доньок, а тому прийшов до обґрунтованого висновку, що стягнення аліментів в розмірі 2000 грн на кожну дитину щомісячно відповідатиме вимогам розумності і справедливості та буде необхідним та достатнім для забезпечення витрат на навчання і, разом із тим, співмірним з урахуванням мети аліментного зобов`язання, гармонійного розвитку дітей та загальновідомими обставинами постійного зростання цін на товари та послуги для дітей.
Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду, при цьому відхиляє доводи апеляційної скарги щодо стану здоров`я відповідача та втрату можливості працевлаштування, оскільки жодних доказів на підтвердження своїх витрат на лікування відповідач до суду не надав, як і не повідомив про будь-які об`єктивні перешкоди до працевлаштування. Вказані доводи належним чином оцінені місцевим судом та враховані при ухваленні судового рішення, правових підстав для їх переоцінки апеляційний суд не вбачає.
Твердження апеляційної скарги ОСОБА_1 про дискримінаційний характер рішення з огляду на недотримання судом принципу рівності зобов`язань батьків з утримання дитини, висновків суду по суті спору також не спростовують.
Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).
Колегія суддів визнає, що ухвалюючи судове рішення у даній справі місцевий суд у рівному ступені врахував інтереси батьків, їх майнові можливості та стан здоров`я, ухвалив оскаржуване рішення виходячи з найважливіших інтересів дітей, оскільки саме інтереси дітей мають бути першочерговим предметом піклування батьків. 
Таким чином колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування або зміни ухваленого рішення. Правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. 367, п. 1ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-382 ЦПК України, апеляційний суд 

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 09 червня 2022 року у даній справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий -  	О. І. Собина	

Судді:                                                                                        О. Ю. Кононенко 

                                                                                                   В. І. Криворотенко