УКРАЇНА

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Єдиний унікальний номер справи: 759/7250/22. Номер провадження 33/824/2312/2022. Категорія: ч. 1 ст. 130 КпАП України.  	          Головуючий у суді першої інстанції - Миколаець І.Ю.           Головуючий у апеляційній інстанції - Дзюбін В.В.  	
 
П О С Т А Н О В А
Іменем України
 
20 вересня 2022 року м. Київ 
 
Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду м. Києва - Дзюбін В.В.,
 
за участю особи щодо якої винесена постанова - ОСОБА_1 
захисника - адвоката Більчука О.О.,
 
переглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду                 матеріали справи за апеляційною скаргою адвоката Більчука Олександра Олександровича на постанову судді Святошинського районного суду м. Києва               від 26 липня 2022 року,
                                                    у с т а н о в и в:
 
Цією постановою судді місцевого суду:
 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, який народився в м. Києві, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , - 
 
визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000,00 грн., із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк один рік. 
 
На підставі ст. 40-1 КпАП України з ОСОБА_1 на користь держави стягнуто судовий збір в розмірі 496,20 грн.

Постановою судді місцевого суду ОСОБА_1 притягнений до адміністративної відповідальності за відмову особи, яка керує транспортним засобом,  від походження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.  
 
Як визнав установленим у постанові суддя місцевого суду, адміністративне правопорушення вчинене за таких обставин.
 
23 квітня 2022 року о 01:10 годині по вул. Симеренка в м. Києві, ОСОБА_1 , керував транспортним засобом - автомобілем марки "Мерседес Бенц", знак державної реєстрації НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, поведінка не відповідає "дійсності".              Від проходження огляду на стан сп`яніння відповідно до встановленого порядку - водій ОСОБА_1 відмовився, порушивши вимоги п. 2.5 ПДР України.  
 
У поданій апеляційній скарзі адвокат Більчук Олександр Олександрович, який діє у захист прав і законних інтересів ОСОБА_1 , оспорюючи законність, обґрунтованість та підстави притягнення підзахисного до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КпАП України, просить: поновити строк на апеляційне оскарження; постанову судді Святошинського районного суду м. Києва від 26 липня 2022 року - скасувати та провадження в справі щодо ОСОБА_1 на підставі                 п. 1 ст. 247 КпАП України закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України.  
 
На обґрунтування апеляційних вимог захисник Більчук О.О. зважає на те, що дана постанова винесена з порушенням норм як процесуального адміністративного закону так і неправильним застосуванням норм матеріального адміністративного права, при цьому суддя місцевого суду неповно та однобічно з`ясував фактичні обставини справи, не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, підійшов формально до вивчення фактичних обставин справи, а також - не сприяв повному, всебічному та неупередженому її розгляду, внаслідок чого безпідставного та незаконно притягнув ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КпАП України.
 
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду щодо змісту оскарженої постанови судді місцевого суду та доводів захисника Більчука О.О., викладених ним      у апеляційній скарзі; вислухавши його пояснення та пояснення ОСОБА_1 в судовому засіданні апеляційної інстанції, які підтримали апеляційну скаргу за наведених обставин; вивчивши, перевіривши та оцінивши матеріали адміністративної справи, обміркувавши доводи учасників процесу, - суд апеляційної інстанції вважає необхідним поновити строк на апеляційне оскарження, який пропущений із поважних причин, а апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

 
За змістом ст. ст. 245, 251, 252, 280 КпАП України, завданням провадження      в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності        із законом.
 
Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення.               Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами.
 
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
 
При розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясовувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа          в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
 
Також при розгляді справ про адміністративні правопорушення необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247, 280 КпАП України, а зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 цього Кодексу. У ній, зокрема, потрібно наводити докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначати мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
 
 Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 7 КпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як  на підставах    і в порядку встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. 
 
Згідно припису ст. 8 КпАП України особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону.
 
 Згідно положень ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 року за №3477-ІV рішення ЄСПЛ -  є джерелом права в Україні.
 
 Відповідно до положення частини 1 статті 6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод та правових позицій, викладених в рішенні Європейського Суду з прав людини в справі «Бендерський проти України" (заява №22150/02, параграф 2), у якому відображений принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись             в світлі обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді "заслухані", тобто належним чином вивчені судом.
             
Ці вимоги закону при розгляді суддею місцевого суду адміністративної справи щодо ОСОБА_1 належно не виконані, з огляду на таке.
 
Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе за умови наявності в її діянні складу адміністративного правопорушення, визначеного приписами ч. 1 ст. 9 КпАП України.
 
Складом правопорушення є наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням.
 
При цьому, суд (суддя) повинен обґрунтовувати свої висновки про винуватість лише доказами, що випливають із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих не спростованих презумпцій факту (рішення ЄСПЛ "Коробов проти України" №39598/0з від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишають місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування.
 
У п. 4.1 рішення Конституційного суду України від 22.12.2010 року №23-рп/2010 КСУ дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні  та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. 
 
 За змістом ч. 1 ст. 130 КпАП України, однією з підстав для притягнення до адміністративної відповідальності є відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції ( п. 2.5 ПДР України). 
 
Відповідно до вимог п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
 
Між тим, направлення на медичний огляд  ОСОБА_1 з метою виявлення стану, зокрема, алкогольного сп`яніння - в матеріалах справи відсутнє. 
 
Крім того, однією з головних умов огляду водія транспортного засобу на стан сп`яніння є не лише наявність достататності підстав вважати, що водій перебуває          у стані сп`яніння чи в нього маються ознаки такого стану, а й та обставина, що він         у такому стані керував транспортним засобом.
 
Тому для притягнення особи до адміністративної відповідальності за порушення вимог п. 2.5 ПДР України, передбаченої ч. 1 ст. 130 КпАП України, матеріали справи мають містити належні та допустимі докази сукупності наступних обставин:
- керування особою транспортним засобом у конкретних час і місці;
- вимоги поліцейського до такої особи пройти відповідно до встановленого порядку медичний огляд на стан наявності чи відсутності стану алкогольного сп`яніння; 
- наявність категоричної відмови особи пройти відповідно до встановленого порядку медичного огляду на стан такого сп`яніння.
 
Статтею 62 Конституції України , зокрема, передбачено, що усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитись на її користь.
 
У відповідності до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі "Кобець проти України" (з урахуванням первісного визначення принципу "поза розумним сумнівом" у справі "Авшар проти Туреччини") доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи не спростованих презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.
 
Так, як убачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №073673 від 23.04.2022 року /а. с. 1/, місцем правопорушення зазначене м. Київ, вул.  Симеренка, 5. Проте, будь-яких інших конкретних відомостей, які б надавали достовірну інформацію про місце вчинення правопорушення, матеріали справи - не містять. 
 
Між тим, вул. Семиренка в м. Києві має чотири смуги руху в одному напрямку, а дві інші смуги руху в протилежному напрямку. При цьому, протилежні смуги руху розділені відокремленими від проїжджої частини двома трамвайними коліями.
 
Але, відомості про смугу руху та напрямок руху, по якій рухався транспортний засіб начебто під керуванням ОСОБА_1 у матеріалах справи - відсутні. 
 
Також, як убачається  з бодікамери поліцейського / а. с. 3/, транспортний засіб  автомобіль марки "Мерседес Бенц", знак державної реєстрації НОМЕР_1 , розміщений поперек трамвайних колій в нерухомому стані та саме у такому стані його зафіксували поліцейські. Тобто, на відеозаписі не зафіксовано те, що ОСОБА_1 керував цим транспортним засобом на місці його фактичного розташування, а саме в місці, яке можна ідентифікувати за адресою: м.. Київ, вул. Семирекнка, 5.
 
Таким чином, той факт, що ОСОБА_1 керував зазначеним транспортним засобом по вул. Семиренка, 5 в м. Києві, - не підтверджена доказами наявними               в матеріалах справи.
До цього ж, докази досліджені суддею місцевого суду об`єктивно спростовують обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення.
 
Так, свідок ОСОБА_2 /а. с. 38/ в судовому засіданні судді місцевого суду пояснив, що близько 24:00 години він бачив як автомобіль марки  "Мерседес Бенц", знак державної реєстрації НОМЕР_1 , виїжджав з гаражного кооперативу "Нева",           в салоні якого ОСОБА_1 знаходився на передньому пасажирському сидінні, а на місці водія перебувала інша особа. Однак цим поясненням свідка ОСОБА_2 суддя місцевого суду не надав належної оцінки в оскаржуваній постанові. 
 
Також відеозаписом з бодікамери поліцейського 473605 /а. с. 3/ спростовується факти керування ОСОБА_1 по вул. Семиренка, 5 в м. Києві автомобілем марки  "Мерседес Бенц", знак державної реєстрації НОМЕР_1 , в час 23 квітня 2022 року          о 01:20 годині.
 
Крім того, транспортний засіб "Мерседес Бенц", знак державної реєстрації НОМЕР_1 , в момент його виявлення поліцейськими знаходився поперек відокремлених від проїжджої частини трамвайних колій. В результаті наїзду на відокремлені трамвайні колії було пошкоджений  сам цей транспортний засіб.
 
Ці обставини підтверджуються відеозаписом /а. с. 3/ та були виявлені поліцейськими на момент їх прибуття на місце події.
 
Проте щодо ОСОБА_1 протокол за ст. 124 КУпАП - протокол поліцейськими не складався. Тобто, зазначене підтверджує той факт, що ОСОБА_1 був пасажиром цього транспортного засобу, а тому не є суб`єктом правопорушення, передбаченого     ч. 1 ст. 130 КуПАП.
 
У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені винуватість особи та його подія  мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. 
 
Отже, недотримання суддею місцевого суду вимог ст. ст. 7, 8, 9, 245, 251, 252, 268, 278, 280, 283, 284 КпАП України про необхідність всебічного, повного та об`єктивного з`ясування обставин справи, і вирішення її в точній відповідності із законом, призвело до прийняття щодо ОСОБА_1 незаконного й необґрунтованого судового рішення. 
 
За таких обставин, постанова судді місцевого суду не може залишатися в силі та підлягає скасуванню, а провадження в справі щодо ОСОБА_1 на підставі 
 п. 1 ст. 247 КпАП України - закриттю за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України.
 
Зважаючи на викладене, апеляційний суд дійшов остаточного висновку про часткове задоволення апеляційної скарги. 
 
Керуючись ст. 294 КпАП України, Київський апеляційний суд -  
 
п о с т а н о в и в: 
 
На підставі ч. 2 ст. 294 КпАП України поновити адвокату Більчуку Олександру Олександровичу, який діє у захист прав і законних інтересів ОСОБА_1 , строк на апеляційне оскарження постанови судді Святошинського районного суду м. Києва від 26 липня 2022 року.
 
Апеляційну скаргу адвоката Більчука О.О., який діє у захист прав і законних інтересів ОСОБА_1 , - задовольнити частково.
 
 Постанову судді Святошинського районного суду м. Києва від 26 липня       2022 року щодо ОСОБА_1 - скасувати. 
 
Провадження в справі щодо ОСОБА_1 на підставі                   п. 1 ст. 247 КпАП України - закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України.
 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

                      Суддя
 Київського апеляційного суду                                                 В. В. Д з ю б і н