ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2022 року	Львів	Справа № 140/3056/22 пров. № А/857/8312/22	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді                                                       Обрізко І.М., 
суддів                                                                           Іщук Л.П., Судової – Хомюк Н.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2022 року про повернення позовної заяви, прийняту суддею Ковальчук В.Д. у місті Луцьку у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області   про визнання незаконним рішення та зобов`язання вчинити дії, -

                                                          встановив:

ОСОБА_1 (надалі – позивач) звернувся з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (надалі – ГУ ПФУ у Волинській області, відповідач) про визнання незаконним рішення щодо відмови у наданні довідки про трудовий стаж відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» та зобов`язання надати йому таку довідку з врахуванням номерів 20-21 та 26-27 у трудовій книжці ОСОБА_1 у повному обсязі; зобов`язання відповідача відшкодувати моральні збитки, завдані рішенням, діями чи бездіяльністю посадовими особами при розгляді справи та порушення при цьому чинного законодавства про звернення громадян у грошовому виразі, визначеного судом.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 04 квітня 2022 року позовну заяву залишено без руху  та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання (надіслання) до суду документу про сплату судового збору в розмірі 992,40 грн. або документів, які підтверджують підстави звільнення (відстрочення) від сплати судового збору відповідно до закону.
На виконання вимог ухвали, позивач подав клопотання про звільнення від сплати судового збору або відстрочення сплати судового збору до ухвалення рішення по суті позовної заяви, яка обґрунтована скрутним матеріальним становищем позивача та з посиланням на пункт 13 частини другої статті 3 Закону України Про судовий збір.
Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2022 року позовну заяву повернуто позивачу.
Повертаючи позовну заяву, суддя суду першої інстанції виходив з того, що норми Закону України «Про судовий збір» не звільняють позивача від сплати судового збору за заявлення вимог немайнового характеру. Аналогічний висновок суду також викладено в ухвалі Верховного Суду від 22.04.2020 по справі № 480/4274/19.
Позивачем не надано суду належних документів, які підтверджують підстави звільнення (відстрочення) від сплати судового збору відповідно до закону.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення із  порушенням процесуального права.
В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що позовні вимоги полягають у визначенні судовим рішенням протиправності рішення, дії чи бездіяльності відповідача, який відноситься до суб`єкта владних повноважень, яким не було надано довідки про трудовий стаж відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», з порушенням термінів надання відповіді, визначених Законом України «Про звернення громадян», у якому передбачено моральне відшкодування. Окрім вказаного, відповідачем порушено право на отримання інформації відповідно до Закону України «Про інформацію», за що, також, передбачено моральне відшкодування. У сукупності, відповідачем, при настанні публічно-правових відносин були порушені не тільки права, але й інтереси.
Вказані обставини свідчать про те, що рішення про повернення позовної заяви позивачу було прийнято судом через відмову у задоволенні клопотання про звільнення від сплати збору за подання позовної заяви, яке є незаконним (неправомірним).
Звертає увагу на те, що судом не було взято до уваги майновий стан позивача, вказаний у заяві на виконання ухвали суд від 04.04.2022 року, з наданням всіх наявних копій документів, серед яких довідка пенсійного фонду, в якій вказано розмір отримуваної пенсії з відрахуванням 20 відсотків за виконавчим листом, що залишало на подальше існування 2110.94 грн. Витрати на сплату судового збору та судових витрат склали 1276.40 грн., а залишкова сума становить менше за прожитковий мінімум, який встановлений для непрацездатних осіб, в який не включено витрат на судові витрати, як і на оплату житлово - комунальних послуг та ліки.
Просить скасувати ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Враховуючи, що апеляційну скаргу подано на ухвалу суду про повернення позовної заяви, в силу приписів ч.2 ст.312 КАС України апеляційна скарга розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).
Судова колегія заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, приходить до наступного.
Відповідно до ст. 320 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує ухвалу суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, коли має місце неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність таких обставин, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи чи питання.
З обставин справи вбачається, що суд першої інстанції не в повній мірі дослідив обставини, які склали підстави для прийняття оскаржуваного процесуального судового рішення.
Частиною 1 статті 168 КАС України встановлено, що позов пред`являється шляхом подання позовної заяви в суд першої інстанції, де вона реєструється та не пізніше наступного дня передається судді.
Відповідно до статті 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).
Якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до адміністративного суду та приймається до розгляду.
Відповідно до пункту 1 частини четвертої цієї ж статті позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
З матеріалів справи встановлено, що позовна заява залишена без руху через несплату судового збору.
Відповідно до частини першої статті 133 КАС України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.
Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.
Частиною другою зазначеної статті передбачено, що суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.
Отже, за змістом наведених норм, судам надано право у виняткових випадках і залежно від обставин справи, врахувавши майновий стан сторони, звільнити її від сплати судового збору, відстрочити або розстрочити його сплату.
При цьому, КАС України покладає на суд обов`язок розглянути заявлені сторонами клопотання та з врахуванням кожного окремого випадку навести мотиви щодо їх задоволення чи відмови у їх задоволенні відповідно до норм чинного законодавства.
Визначення майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень її майнового стану. Доказами рівня майнового стану можуть бути документи, які підтверджують скрутний майновий стан особи, що, відповідно, унеможливлює сплату нею судових витрат. Якщо залежно від рівня майнового стану сторона позбавлена можливості сплатити судовий збір, то такі обставини можуть бути підставою для відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення сторони від сплати.
Як вбачається з матеріалів справи, на виконання вимог ухвали від 04.04.2022 року позивач просив звільнити його від сплати судового збору, покликаючись на скрутне матеріальне становище позивача та з посиланням на пункт 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір», а в противному випадку відстрочити сплату. 
Суд, вирішуючи дане клопотання, відмовляючи в задоволенні такого та повертаючи позовну заяву не надав в повній мірі оцінки матеріального стану позивача та можливості останнього сплати судовий збір у розмірі, передбаченому Законом України «Про судовий збір».
Окрім того, суд першої інстанції обґрунтовував відмову задовольнити клопотання п.1 ч.1 статті 8 Закону України «Про судовий збір» та жодним чином не відреагував на п.3 ч.1 вказаної статті Закону.
Верховний Суд у постанові від 28.04.2022 року у справі № 607/15012/21 зазначив, про те, що питання перевірки реальної спроможності заявника сплатити судовий збір набуває особливої актуальності та має детально перевірятися судами у випадку, якщо заявники ставлять питання про звільнення, зменшення та/чи розстрочення/відстрочення сплати судового збору. За наявності таких питань суди повинні вказувати, які конкретно докази заявник має надати на підтвердження факту свого незадовільного майнового стану, у разі якщо наданих доказів недостатньо або вони не є належними.
Відтак, враховуючи згаданий вище висновок Верховного Суду, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції, прийшовши до висновку про недостатність доказів, які підтверджують  незадовільний майновий стан ОСОБА_1 , не зазначив конкретно які саме докази мають бути подані, та, в результаті,  позбавив останнього можливості такі надати.
Оцінюючи фінансовий стан особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища (рішення ЄСПЛ у справах: «Княт проти Польщі» («Kniat v. Poland») від 26 липня 2005 року; «Єдамскі та Єдамска проти Польщі» («Jedamski and Jedamska v. Poland») від 26 липня 2005 року).
Повернення апеляційної скарги в даному випадку суперечить завданню адміністративного судочинства та не відповідає конституційним принципам щодо гарантованого судового захисту прав, а також доступу до правосуддя, закладеного Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.
Таким чином, оскільки оскаржувана ухвала суду апеляційної інстанції позбавляє права на апеляційне оскарження судового рішення і, як наслідок, незаконно перешкоджає подальшому руху судової справи, то вона підлягає скасуванню.
З огляду на зазначене, колегія суддів вказує, що висновок суду першої інстанції з приводу повернення позовної заяви є передчасним та таким, що суперечить нормам процесуального законодавства.
При цьому, колегія суддів зазначає, що відповідно до вимог ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Проте, колегією суддів встановлено, що під час прийняття ухвали про повернення позовної заяви судом першої інстанції не було дотримано вказаних вимог.
Отже, з урахуванням того, що доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції, що містяться в оскаржуваній ухвалі, колегія суддів вважає за необхідне таку ухвалу скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 312, 320, 321, 322, 325, 328  Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

                                                             постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Скасувати ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2022 року про повернення позовної заяви у справі № 140/3056/22 та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, та оскарженню до Верховного Суду не підлягає.

Головуючий суддя	 	І. М. Обрізко 	
судді	 	Л. П. Іщук 	
 	 	Н. М. Судова-Хомюк