ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2022 року	Львів	Справа № 300/7164/21 пров. № А/857/9258/22	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді                                                  Заверухи О.Б.,
суддів                                                                      Курильця А.Р., Пліша М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення   Івано-Франківського окружного адміністративного суду   від 18 травня 2022 року   у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області     про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій,-

суддя (судді) в суді першої інстанції – Григорук О.Б., 
час ухвалення рішення – не зазначено, 
місце ухвалення рішення – м. Івано-Франківськ,
дата складання повного тексту рішення – не зазначено,

В С Т А Н О В И В:

12 листопада 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, в якому просив: визнати протиправними дії щодо відмови у проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з зарахуванням до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці: половину строку навчання за денною формою у Львівському державному університеті ім. І.Франка з 01 вересня 1986 року по 22 червня 1991 року - 2 роки 4 місяці 26 днів; період проходження строкової військової служби з 21 березня 1983 року по 06 серпня 1985 року – 2 роки 4 місяці 15 днів, та зменшення з 90% до 52% розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці; зобов`язати зарахувати до стажу його роботи, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці: половину строку навчання за денною формою у Львівському державному університеті ім. І.Франка з 01 вересня 1986 року по 22 червня 1991 року - 2 роки 4 місяці 26 днів; період проходження строкової військової служби з 21 березня 1983 року по 06 серпня 1985 року – 2 роки 4 місяці 15 днів; зобов`язати здійснити перерахунок та виплату йому щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90% суддівської винагороди згідно із довідками Територіального управління Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області № 55, 56 від 01 лютого 2021 року, починаючи з 19 лютого 2020 року, з урахуванням виплачених сум. 
На обґрунтування позовних вимог зазначає, що має статус судді у відставці, перебуває на обліку у відповідача та отримував щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 90% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді з урахуванням постанови Долинського районного суду Івано-Франківської області від 16 грудня 2016 року по справі № 343/2267/2016, залишеною без змін судами вищих інстанцій. Вказує, що на підставі рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2020 року по справі № 300/1731/20 відповідачем проведено перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді з розрахунку 60%, а згодом 52% розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Вважає, що відповідач протиправно не зарахував йому до стажу його роботи, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці: половину строку навчання за денною формою у Львівському державному університеті ім. І. Франка з 01 вересня 1986 року по 22 червня 1991 року - 2 роки 4 місяці 26 днів; період проходження строкової військової служби з 21 березня 1983 року по 06 серпня 1985 року - 2 роки 4 місяці 15 днів, та зменшив з 90% до 52% розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Вказує, що внаслідок протиправного неврахування відповідачем спірних періодів суттєво зменшено розмір його довічного грошового утримання судді у відставці та порушено конституційну гарантію незалежності суддів. 
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18 травня 2022 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо відмови у проведенні перерахунку ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з зарахуванням до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці: половину строку навчання за денною формою у Львівському державному університеті ім. І.Франка з 01.09.1986 по 22.06.1991, періоду проходження строкової військової служби з 21.03.1983 по 06.08.1985,   та зменшення з 60% до 52% розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 , який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці половину строку навчання за денною формою у Львівському державному університеті ім. І.Франка з 01.09.1986 по 22.06.1991 та період проходження строкової військової служби з 21.03.1983 по 06.08.1985. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 60% суддівської винагороди згідно довідок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області №№ 55, 56 від 01.02.2021, починаючи з 19.02.2020, з урахуванням виплачених сум. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що  постановою Долинського районного суду Івано-Франківської області справу від 19 грудня 2016 року у справі № 343/2267/16-а, яка набрала законної сили 06 лютого 2017 року,   зокрема, зобов`язано Долинське об`єднане Управління Пенсійного фонду України   в   Івано-Франківській області зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 , що дає право на щомісячне довічне грошового утримання судді у відставці, половину строку навчання за денною формою у вищому навчальному закладі - у Львівському державному університеті   ім. І Франка   з 01 вересня 1986 року по 22 червня 1991 року, що становить 2 роки 4 місяці 26 днів та період проходження військової строкової служби в армії з 21березня 1983 року по 06 серпня 1985 року, починаючи з 01 листопада 2016 року, та нараховувати і виплачувати позивачу, щомісячне довічне грошового утримання судді, відповідно до ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в розмірі 90% суддівської винагороди без обмеження граничного розміру щомісячного довічного   грошового утримання. Для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді за правилами частини четвертої статті 142 Закону № 1402-VIII у формулі його обрахунку має застосуватись розмір відсоткового значення суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, визначений частиною третьою Закону № 1402- VIII. Зважаючи на встановлені обставини справи, у відповідача відсутні правові підстави для здійснення позивачу перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи із 90% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. Отже, щомісячне довічне грошове утримання повинно виплачуватись позивачу в розмірі 60% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, оскільки стаж його роботи на посаді судді з урахуванням половини строку навчання за денною формою у Львівському державному університеті ім. І.Франка з 01 вересня 1986 року по 22 червня 1991 року та проходження строкової військової служби з 21 березня 1983 року по 06 серпня 1985 року, складає – 25 років 10 місяців 25 днів.
Не погодившись з прийнятим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що постанова Кабінету Міністрів України «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» від 03 вересня 2005 року № 865, якою було передбачено зарахування до стажу роботи, що дає право на відставку та отримання щомісячного грошового утримання, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах та календарного періоду проходження строкової військової служби, втратила чинність на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 1097 від 01 грудня 2010 року , а Законом № 1402-VIII не передбачено такого зарахування до стажу на посаді судді. Вважає, що перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 здійснено у відповідності до норм чинного законодавства. відповідач діяв в спосіб, визначений чинним законодавством, оскільки порядок та умови зарахування стажу для нарахування щомісячного довічного грошового утримання судді може бути змінений за умови зміни їх законодавчого регулювання. 
Суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження) (п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України).
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу з наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог не оскаржене, тому відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України в апеляційному порядку не переглядається.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції, постановою Верховної Ради України № 1600-VIII від 22 вересня 2016 рока ОСОБА_1 звільнено з посади судді Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області, у зв`язку із поданням заяви про відставку. Наказом голови Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області № 02-06.2/90 від 27 жовтня 2016 року суддю ОСОБА_1 відраховано зі штату суду.
З 28 жовтня 2016 року позивачу призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці згідно Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (а.с.23).
Відповідно до розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 24 листопада 2016 року № 02-40.2/11/2016 усього стаж роботи позивача станом на 27 жовтня 2016 року становив 25 років 11 місяців 3 дні, у тому числі спірні періоди: з 21 березня 1983 року по 06 серпня 1985 року - період проходження військової строкової служби в армії; з 01 вересня 1986 року по 22 червня 1991 року - навчання за денною формою у Львівському державному університеті   ім. І Франка (а.с.13).
Постановою Долинського районного суду Івано-Франківської області справу від 19 грудня 2016 року у справі № 343/2267/16-а, яка набрала законної сили 10 травня 2017 року, позов задоволено. Визнано неправомірними дії Долинського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо встановлення позивачу щомісячного   грошового утримання   в меншому розмірі, без врахування половини строку навчання за денною формою у Львівському державному університеті   ім. І Франка   з 01.09.1986 по 22.06.1991, без врахування періоду проходження дійсної строкової служби в армії з 21.03.1983 по 06.08.1985, без нарахування підвищення в розмірі 25 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, відповідно до ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а також   щодо відмови у нарахуванні до розміру довічного грошового утримання 20% надбавки, як особі, що проживає у населеному пункті, що має статус гірського.     Серед іншого, зобов`язано Долинське об`єднане Управління Пенсійного фонду України   в   Івано-Франківській області зарахувати до стажу роботи, що дає право на щомісячне довічне грошового утримання судді у відставці, половину строку навчання за денною формою у вищому навчальному закладі - у Львівському державному університеті   ім. І. Франка   з 01.09.1986 по 22.06.1991, що становить 2 роки 4 місяці 26 днів та період проходження військової строкової служби в армії з 21.03.1983 по 06.08.1985, починаючи з 01.11.2016, та нараховувати і виплачувати позивачу, щомісячне довічне грошового утримання судді, відповідно до ст. 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" в розмірі 90% суддівської винагороди без обмеження граничного розміру щомісячного довічного   грошового утримання (а.с.14-17).
На підставі постанови Долинського районного суду Івано-Франківської області від 19 грудня 2016 року у справі № 343/2267/16-а відповідачем проведено позивачу перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді, а саме зараховано до стажу роботи, що дає право на щомісячне довічне грошового утримання судді у відставці: половину строку навчання за денною формою у Львівському державному університеті   ім. І Франка   з 01 вересня 1986 року по 22 червня 1991 року - 2 роки 4 місяці 26 днів; період проходження військової строкової служби в армії з 21 березня 1983 року по 06 серпня 1985 року, починаючи з 01 листопада 2016 року, та нараховано позивачу щомісячне довічне грошового утримання судді, відповідно до ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в розмірі 90% суддівської винагороди (а.с.24).
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2020  року у справі № 300/1731/20, яке набрало законної сили 10 лютого 2021 року, позов задоволено частково. Визнано протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області № 6 від 18.05.2020 про відмову в перерахунку та виплаті ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації в Івано-Франківській області № 197 від 12.03.2020 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.   Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації в Івано-Франківській області № 197 від 12.03.2020 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19.02.2020. Відмовлено в задоволенні решти позовних вимог (а.с.18-22).
На підставі рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2020  року від 02 листопада 2020 року у справі № 300/1731/20 відповідачем 23 лютого 2021 року проведено позивачу перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці починаючи з 19 лютого 2020 року.
При здійсненні 23 лютого 2021 року перерахунку позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі рішення суду від 02 листопада 2020 року у справі № 300/1731/20, відповідачем з 19 лютого 2020 року визначено позивачу щомісячне довічне грошового утримання судді у відставці в розмірі 60% суддівської винагороди (а.с.25, 26).
Відповідно до довідок ТУ ДСА в Івано-Франківській області № 55 від 01 лютого 2021 року про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці - позивача, з урахуванням фактично виплачених сум, станом на 18 лютого 2020 року та № 56 від 01 лютого 2021 року про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, з урахуванням фактично виплачених сум, станом на 01 лютого 2021 року, суддівська винагорода, яка враховується при призначенні/перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці складає 110985,60 грн., у тому числі: посадовий оклад судді - 69366,00 грн., доплата за вислугу років - 41619,60 грн. (а.с.37-38).
07 липня 2021 року відповідачем проведено перерахунок позивачу довічного грошового утримання судді у відставці, яке з 19 лютого 2020 року визначено в розмірі 52% суддівської винагороди та не зараховано до стажу роботи позивача, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці: половину строку навчання за денною формою у Львівському державному університеті ім. І.Франка з 01 вересня 1986 року по 22 червня 1991 року – 2 роки 4 місяці 26 днів; період проходження строкової військової служби з 21 березня 1983 року  по 06 серпня 1985 року - 2 роки 4 місяці 15 днів (а.с.34-36).
13 липня 2021 року позивач звернувся до відповідача з відповідною заявою, в якій просив відновити йому перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90% заробітної плати судді та провести перерахунок відповідно до поданих довідок ТУ ДСА в Івано-Франківській області № 55 від 01 лютого 2021 року про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, з урахуванням фактично виплачених сум, станом на 18 лютого 2020 року та № 56 від 01 лютого 2021 року про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, з урахуванням фактично виплачених сум, станом на 01 січня 2021 року (а.с.28-29).
За результатом розгляду вказаної заяви Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області відповіддю № 6431-5811/Б-02/8-0900/21 від 13 серпня 2021 року повідомило, що з 18 лютого 2020 року порядок визначення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці регулюється статтею 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ, оскільки рішенням Конституційного Суду України від 18 лютого 2020 року №2-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України положення пункту 25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VІІІ. Зазначено, що оскільки, рішенням Конституційного Суду України від 18 лютого 2020 року внесено зміни до Закону № 1402-VІІІ, відповідно після цієї дати перерахунок щомісячного довічного грошового утримання обчислюється згідно внесених змін. Перерахунок щомісячного довічного грошового утримання на виконання рішення суду   від 02 листопалда 2020 року у справі № 300/1731/20 починаючи з 19 лютого 2020 року проведено в розмірі 60 відсотків суддівської винагороди згідно пункту 3 статті 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Стаж судді складав 25 років, що відповідає 60% (50+5x2).     Зазначено, що за результатами перевірки правильності здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання на виконання рішень судів встановлено, що перерахунок суддям у відставці необхідно проводити у відповідності з внесеними змінами до чинного законодавства. У червні поточного року приведено у відповідність щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці на виконання рішень судів з 19 лютого 2020 року. При проведенні перерахунку відсотки суддівської винагороди визначено від стажу на посаді судді, без врахування стажу роботи, що дає право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці періодів військової служби, половину терміну навчання, оскільки це не передбачено чинним законодавством. Суддівський стаж позивача становить 21 рік 1 місяць 10 днів (що відповідає 52 відсоткам (50+1х2) з 19 лютого 2020 року. Виплата нового розміру довічного грошового утримання судді у відставці проведена в липні поточного року (а.с.30-33).
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у проведенні перерахунку позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з зарахуванням до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці: половину строку навчання за денною формою у Львівському державному університеті ім. І.Франка, періоду проходження строкової військової служби та зменшення з 60% до 52% розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, а також зобов`язання відповідача зарахувати до стажу роботи позивача, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці половину строку навчання за денною формою у Львівському державному університеті ім. І.Франка, період проходження строкової військової служби, та зобов`язання відповідача   здійснити перерахунок та виплату позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 60% суддівської винагороди згідно довідок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області №№ 55, 56 від 01 лютого 2021 року, починаючи з 19 лютого 2020 року, з урахуванням виплачених сум. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. 
Колегія суддів погоджується з обґрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.
Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII (далі – Закон № 1402-VIII).
Відповідно до частини 4 статті 142 Закону № 1402-VIII, у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.
Згідно з частиною 5 статті 142 Закону № 1402-VIII пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.
Отже, правовою підставою для перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці є факт зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.
Відповідно до частини 3 статті 135 Закону № 1402-VIII базовий розмір посадового окладу судді становить:
1) судді місцевого суду – 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;
2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду – 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;
3) судді Верховного Суду – 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
Разом з цим, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 1402-VIII були передбачені певні особливості визначення розміру суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.
Пунктом 22 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII визначено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.
Судді, які на день набрання чинності цим Законом пройшли кваліфікаційне оцінювання та підтвердили свою здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді, до 01 січня 2017 року отримують суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI (далі – Закон №2453-VI).
До проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону № 2453-VI (пункт 23 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII).
При цьому, згідно із пунктом 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII, право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді), або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.
В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів». За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.
Разом з цим, Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування» від 16 жовтня 2019  року № 193-IX, який набрав чинності 07 листопада 2019 року, було виключено зазначені вище пункти 22, 23 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII.
Надалі, рішенням Конституційного Суду України від 18 лютого 2020 року № 2-р/2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 25 розділу ХІІ Прикінцеві та перехідних положень Закону № 1402-VIII зі змінами.
У вказаному рішенні Конституційний Суд України зазначив, що право судді на відставку є конституційною гарантією незалежності суддів (пункт 4 частини шостої статті 126 Конституції України). Відставка судді є особливою формою звільнення його з посади за власним бажанням та обумовлена наявністю в особи відповідного стажу роботи на посаді судді; наслідком відставки є, зокрема, припинення суддею своїх повноважень з одночасним збереженням за ним звання судді і гарантій недоторканності, а також набуття права на виплату вихідної допомоги та отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання (абзац четвертий підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 19 листопада 2013 року № 10-рп/2013).
Отже, з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18 лютого 2020 року № 2-р/2020 Закон № 1402-VIII не містить норм, які б по-різному визначали порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.На час виникнення спірних відносин у цій справі, право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, його розмір, а також його перерахунок врегульовано положеннями статті 142 Закону № 1402-VIII, частиною четвертою якої передбачено, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Івано-Франківським окружним адміністративним судом за наслідком розгляду справи № 300/1731/20 у рішенні від 02 листопада 2020 року констатовано право позивача, після визнання неконституційними положень пункту 25 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII, на перерахунок розміру його щомісячного довічного грошового утримання, виходячи з розміру суддівської винагороди, обчисленої відповідно до статті 135 та підпункту 4 пункту 24 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII, які визначають розмір суддівської винагороди працюючого судді.
Із матеріалів справи слідує, що, при перерахунку з 19 лютого 2020 року довічного грошового утримання ОСОБА_1 , проведеного на виконання судового рішення у справі № 300/1731/20, відповідачем не враховано до стажу роботи на посаді судді половину строку навчання за денною формою у Львівському державному університеті ім. І. Франка з 01 вересня 1986 року по 22 червня 1991 року - 2 роки 4 місяці 26 днів; період проходження строкової військової служби з 21 березня 1983 року по 06 серпня 1985 року - 2 роки 4 місяці 15 днів, та у зв`язку з цим зменшено відсоткове значення розміру щомісячного довічного грошового утримання до 52% складових суддівської винагороди.
Стосовно неврахування до стажу, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді періодів строкової військової служби та половини строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі, колегія суддів зазначає таке.
Судом першої інстанції встановлено, що   ОСОБА_1 в період з 21 березня 1983 року по 06 серпня 1985 року проходив строкову військову службу в армії; з 01 вересня 1986 року по 22 червня 1991 року навчався за денною формою у Львівському державному університеті   ім. І Франка.
Постановою Долинського районного суду Івано-Франківської області справу від 19 грудня 2016 року у справі № 343/2267/16-а, яка набрала законної сили 10 травня 2017 року, позов задоволено. Визнано неправомірними дії Долинського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України   в   Івано-Франківській області щодо встановлення позивачу щомісячного   грошового утримання   в меншому розмірі, без врахування половини строку навчання за денною формою у Львівському державному університеті   ім. І Франка   з 01.09.1986 по 22.06.1991, без врахування періоду проходження дійсної строкової служби в армії з 21.03.1983 по 06.08.1985, без нарахування підвищення в розмірі 25 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, відповідно до ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а також   щодо відмови у нарахуванні до розміру довічного грошового утримання 20% надбавки, як особі, що проживає у населеному пункті, що має статус гірського.   Серед іншого, зобов`язано Долинське об`єднане Управління Пенсійного фонду України   в   Івано-Франківській області зарахувати до стажу роботи, що дає право на щомісячне довічне грошового утримання судді у відставці, половину строку навчання за денною формою у вищому навчальному закладі - у Львівському державному університеті   ім. І Франка   з 01.09.1986 по 22.06.1991, що становить 2 роки 4 місяці 26 днів та період проходження військової строкової служби в армії з 21.03.1983 по 06.08.1985, починаючи з 01.11.2016, та нараховувати і виплачувати позивачу, щомісячне довічне грошового утримання судді, відповідно до ст. 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" в розмірі 90% суддівської винагороди без обмеження граничного розміру щомісячного довічного   грошового утримання (а.с.14-17).
Відповідно до частини 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Отже, оскільки постановою Долинського районного суду Івано-Франківської області справу від 19 грудня 2016 року у справі № 343/2267/16-а, яка набрала законної сили, встановлено право ОСОБА_1 на зарахування до стажу роботи, що дає право на щомісячне довічне грошового утримання судді у відставці, половину строку навчання за денною формою у вищому навчальному закладі - у Львівському державному університеті   ім. І Франка   з 01.09.1986 по 22.06.1991, що становить 2 роки 4 місяці 26 днів та період проходження військової строкової служби в армії з 21.03.1983 по 06.08.1985, то вказані обставини у цій справі не підлягають доказуванню.
Таким чином, доводи скаржника про те, що до спірних правовідносин щодо врахування календарного періоду проходження строкової військової служби та половини строку навчання на денній формі Львівському державному університеті   ім. І. Франка  слід застосовувати закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права, є безпідставними, оскільки право позивача на зарахування відповідних періодів до стажу роботи, встановлене постановою Долинського районного суду Івано-Франківської області справу від 19 грудня 2016 року у справі № 343/2267/16-а.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання здійснити перерахунок та виплату позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90% суддівської винагороди згідно із довідками Територіального управління Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області № 55, 56 від 01 лютого 2021 року, починаючи з 19 лютого 2020 року, з урахуванням виплачених сум, колегія суддів вказує наступне.
Частиною третьою статті 142 Закону № 1402-VIII визначено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
Отже, до відносин з визначення відсоткового значення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці при проведенні його перерахунку відповідно до частини четвертої статті 142 Закону № 1402-VIII повинні застосовуватись виключно норми цього Закону.
Таким чином, оскільки чинним Законом № 1402-VIII передбачені інші розміри суддівської винагороди та розмір відсотків від неї для нарахування довічного щомісячного грошового утримання, відсутні правові підстави для обрахунку (перерахунку) щомісячного довічного грошового утримання виходячи із розміру суддівської винагороди діючого судді та розміру її відсоткового значення одночасно за складовими, які передбачені різними законами.
Колегія суддів зазначає, що для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді за правилами частини четвертої статті 142 Закону № 1402-VIII у формулі його обрахунку має застосуватись розмір відсоткового значення суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, визначений частиною третьою Закону № 1402- VIII.
Аналогічна правова позиція, висловлена Верховним Судом у у постановах від 24 вересня 2021 року у справі № 620/5437/20 та від 11 жовтня 2021 року   у справі № 160/10640/20.
Враховуючи вищенаведене, колегія погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що у відповідача відсутні правові підстави для здійснення позивачу перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи із 90% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.
Як було вказано вище, положеннями частини третьої статті 142 Закону № 1402-VIII передбачено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
Статтею 137 Закону України №1402-VIII передбачено, що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді:
1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України;
2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;
3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.
Також до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.
Разом із цим, відповідно до абзацу четвертого пункту 34 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).
Обмежень щодо дії цього пункту в часі Законом не встановлено.
З огляду на встановлені обставини справи, суд апеляційної інстанції зазначає, що щомісячне довічне грошове утримання повинно виплачуватись позивачу в розмірі 60% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, оскільки стаж його роботи на посаді судді з урахуванням половини строку навчання за денною формою у Львівському державному університеті ім. І.Франка з 01 вересня 1986 року по 22 червня 1991 року та проходження строкової військової служби з 21 березня 1983 року по 06 серпня 1985 року, складає - 25 років 10 місяців 25 днів (50% у зв`язку з відставкою + 10% (по 2% за кожен з 5 повних років стажу понад 20 років)).
Враховуючи вищевказане, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в частині визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у проведенні перерахунку позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з зарахуванням до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці: половину строку навчання за денною формою у Львівському державному університеті ім. І.Франка з 01 вересня 1986 року по 22 червня 1991 року, періоду проходження строкової військової служби з 21 березня 1983 року по 06 серпня 1985 року,   та зменшення з 60% до 52% розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці; зобов`язання  відповідача зарахувати до стажу роботи позивача, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці половину строку навчання за денною формою у Львівському державному університеті ім. І.Франка з 01 вересня 1986 року по 22 червня 1991 року та період проходження строкової військової служби з 21березня 1983 року по 06 серпня 1985 року; зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 60% суддівської винагороди згідно довідок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області №№ 55, 56 від 01 лютого 2021 року, починаючи з 19 лютого 2020 року, з урахуванням виплачених сум. 
Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд –
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення    Івано-Франківського окружного адміністративного суду   від 18 травня 2022 року у справі № 300/7164/21 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України. 

Головуючий суддя	 	О. Б. Заверуха 	
судді	 	А. Р. Курилець 	
 	 	М. А. Пліш 	
Повне судове рішення складено 12 жовтня 2022 року.