ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6472/22 Справа № 199/441/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Подорець О.Б. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 листопада 2022 року Дніпровський Апеляційний суд у складі:                  головуючого - судді Ткаченко І.Ю.
               суддів        - Деркач Н.М., Пищиди М.М., 
               за участю секретаря – Піменової М.В. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Банк Кредит-Дніпро» про захист прав споживача шляхом визнання умов кредитного договору недійсними та визнання зобов`язань за кредитним договором припиненими 
та за зустрічним позовом Акціонерного товариства «Банк Кредит-Дніпро» до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості 
за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Банк Кредит-Дніпро» 
на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 червня 2022 року, 

В С Т А Н О В И В:

21 січня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до АТ «Банк Кредит-Дніпро» про захист прав споживача шляхом визнання умов кредитного договору недійсними та визнання зобов`язань за кредитним договором припиненими.
В обґрунтування своїх позовних вимог посилалася на те, що 29.03.2017 між нею та Акціонерним товариством «Банк Кредит Дніпро» було укладено кредитний договір № 2203952057401. Відповідно до умов розділів 8 та 9 кредитного договору відповідач надає позивачу кредит на споживчі потреби у розмірі 125 000,00 гривень строком на 36 місяців із 29 березня 2017 року по 28 березня 2020 року із формою погашення — ануїтет.
У розділі 8 кредитного договору зазначено цільове призначення кредиту - на споживчі потреби та для оплати комісії за надання кредиту. Розмір процентів і комісій відповідача - на умовах, запропонованих банком та встановлених в кредитному договорі з банком, а також в УДБО та Тарифах.
У розділі 9 кредитного договору зазначено - сума споживчого кредиту 137935,00; сума кредиту на споживчі потреби - 122 500,00 грн. цільове призначення кредиту - на споживчі потреби та для оплати комісії за надання кредиту; процентна ставка за користування кредитом є фіксованою та складає на строкову заборгованість по кредиту: 9,00% річних; на прострочену заборгованість по кредиту - 56,00% річних комісія за надання кредиту (вираховується банком виходячи із суми кредиту на споживчі потреби і строку кредиту і сплачується за рахунок споживчого кредиту): 15435,00 грн., щомісячна комісія: 3,90% від суми споживчого кредиту.
Згідно із Додатком №1 до кредитного договору №2203952057401 від 29.03.2017 Графік платежів та Розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, відповідач надає позивачу споживчий кредит; дата надання кредиту - 29.03.2017, сума споживчого кредиту - 137500,00 грн.; сума кредиту на споживчі потреби - 122500,00 грн.; зазначено, що внесення обов`язкового платежу - щомісячно в дати обов`язкового платежу, вказані нижче; фіксована процентна ставка - 9,00% річних; супутні витрати позичальника: комісія (1) за користування кредитом 3,90% від суми споживчого кредиту, сплачується щомісячно; комісія (2) 15435,00 грн., сплачується одноразово в день укладення Кредитного договору, визначається Банком виходячи із суми кредиту на споживчі потреби і строку кредиту.
Відповідно до цього Додатку №1, нараховані проценти за користування кредитом за 36 місяців становлять 20198,37 грн., комісія (1) - 193660,92 грн.; комісія (2) - 15435,00 грн.; реальна процентна ставка — 133,15%.
Позивач згідно квитанцій отримала від Банку споживчий кредит у розмірі 122 500,00 гривень. Суму у розмірі 137 500,00 грн. позивач не отримував і відповідач її позивачу не надавав.
Як підтверджується квитанціями про оплату, позивач сплати відповідачу 227 500,00 гривень, із них: 19.04.2017 - 10000,00 грн., 22.05.2017 - 10000,00 грн., 09.06.2017 - 100,00 грн., 22.06.2017 - 10000,00 грн., 21.07.2017 - 10000,00 грн., 22.08.2017 - 10000,00 грн., 22.09.2017 - 10000,00 грн., 30.10.2017 - 10000,00 грн., 28.11.2017 - 10000,00 грн., 21.12.2017 - 10500,00 грн., 13.02.2018 - 500,00 грн., 16.03.2018 - 400,00 грн., 20.04.2018 - 2000,00 грн., 24.05.2018 - 500,00 грн., 19.07.2018 - 2900,00 грн., 01.08.2018 - 20000,00 грн., 01.08.2018 - 23000,00 грн., 03.08.2018 - 600,00 грн., 03.08.2018 - 10000,00 грн., 31.08.2018 - 25000,00 грн., 26.09.2018 - 7000,00 грн., 25.10.2018 - 5000,00 грн., 30.11.2018 - 2000,00 грн., 29.12.2018 - 2000,00 грн., 31.01.2019 - 21000,00 грн., 27.02.2019 - 2 500,00 грн., 20.05.2019 - 2 500,00 грн., 14.06.2019 - 1600,00 грн., 26.07.2019 - 1000,00 грн., 29.08.2019 -2200,00 грн., 11.09.2019 - 1200,00 грн., 30.09.2019 - 1500,00 грн., 31.10.2019 - 400,00 грн., 29.11.2019 -200,00 грн., 27.12.2019 - 400,00 грн., 30.01.2020 - 500,00 грн., що значно перевищує суму тіла кредиту та процентів за користування кредитом, передбачених умовами спірного кредитного договору.
26.11.2020 позивач отримала із сайту Українське бюро кредитних історій відомості по спірному кредитному договору, з яких позивачу стало відомо, що відповідач неправильно здійснює розрахунок по кредиту, більш того, продовжує нараховувати проценти і поза межами строку дії кредитного договору, що суперечить нормам чинного законодавства.
За таких обставин, позивач ОСОБА_1 просила суд - визнати недійсними з моменту укладення договору умови, зазначені в розділі 9 кредитного договору № 2203952057401, укладеного 29.03.2017 між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством «Банк Кредит-Дніпро», якими передбачено суму споживчого кредиту 137935,00 гривень, сплату процентної ставки на прострочену заборгованість по кредиту 56,00% річних, сплату позичальником комісії за надання кредиту 15 435,00 гривень, сплату щомісячної комісії 3,90% від суми споживчого кредиту за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та розмірах, визначених згідно з Додатком №1 до кредитного договору № 2203952057401 від 29.03.2017 року Графіком платежів та Розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки та визнати припиненим зобов`язання за кредитним договором № 2203952057401, укладеним 29 березня 2017 року між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством «Банк Кредит-Дніпро», судові витрати стягнути із відповідача (том 1 а.с.1-8 ).

Не погодившись із первісним позовом, відповідач АТ «Банк Кредит-Дніпро» звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на їх користь загальну заборгованість за кредитним договором №2203952057401 у розмірі 148 912,47 грн., а також судові витрати (том 1 а.с. 63-65).

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 червня 2022 року позов ОСОБА_1 до АТ «Банк Кредит-Дніпро» про захист прав споживача шляхом визнання умов кредитного договору недійсними та визнання зобов`язань за кредитним договором припиненими – задоволено у повному обсязі. Визнано недійсними з моменту укладення договору умови, зазначені в розділі 9 кредитного договору №2203952057401, укладеного 29.03.2017 між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством «Банк Кредит-Дніпро», якими передбачено суму споживчого кредиту 137 935,00 гривень, сплату процентної ставки на прострочену заборгованість по кредиту 56,00% річних, сплату позичальником комісії за надання кредиту 15 435,00 гривень, сплату щомісячної комісії 3,90% від суми споживчого кредиту на обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та розмірах визначених згідно з Додатком №1 до кредитного договору № 2203952057401 від 29.03.2017 Графіком платежів та Розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки. Визнано припиненим зобов`язання за кредитним договором №2203952057401, укладеним 29.03.2017 між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством «Банк Кредит-Дніпро». Стягнуто з АТ «Банк Кредит-Дніпро» на користь ОСОБА_1 454 грн. 00 коп. Стягнуто з АТ «Банк Кредит-Дніпро» на користь держави судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 992 грн. 40 коп. У задоволенні зустрічного позову АТ «Банк Кредит-Дніпро» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – відмовлено у повному обсязі. Судові витрати віднесені на рахунок позивача за зустрічним позовом АТ «Банк Кредит-Дніпро» (том 2 а.с.250-252).

Не погодившись із рішенням суду, АТ «Банк Кредит-Дніпро» звернулося з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив, рішення суду 1 інстанції скасувати, і ухвалити нове, яким відмовити у повному обсязі в задоволені первісних позовних вимог, а зустрічні позовні вимоги задовольнити в повному обсязі (том 3 а.с.1-6). 

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 29.03.2017 між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством «Банк Кредит Дніпро» було укладено кредитний договір № 2203952057401.
Відповідно до висновку судової економічної експертизи від 26 липня 2021 року документально підтверджується отримання ОСОБА_1 за договором про надання споживчого кредиту №2203952057401 від 29.03.2017 кредитних коштів у сумі 122 500,00 грн. 
Крім того, експертним висновком після проведення розрахунку встановлено, що станом на 28.03.2020 відсутня заборгованість ОСОБА_1 перед АТ «Банк Кредит-Дніпро» за договором споживчого кредиту №2203952057401 від 29.03.2017 та значиться переплата у розмірі 96 457,49 грн. (том 2 а.с.103-119).

Задовольняючи первісний позов та відмовляючи у задоволені зустрічного позову, суд першої інстанції дійшов висновку, про недійсність з моменту укладення договору умов, які зазначені в розділі 9 кредитного договору №2203952057401, укладеного 29.03.2017 між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством «Банк Кредит-Дніпро», якими передбачено суму споживчого кредиту 137 935,00 гривень, сплату процентної ставки на прострочену заборгованість по кредиту 56,00% річних, сплату позичальником комісії за надання кредиту 15 435,00 гривень, сплату щомісячної комісії 3,90% від суми споживчого кредиту на обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та розмірах визначених згідно з Додатком №1 до кредитного договору № 2203952057401 від 29.03.2017 Графіком платежів та Розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, враховуючи висновок експерта та надані квитанції позивача, дійшов висновку про припинення зобов`язання у зв`язку з його повним виконанням, що виключило задоволення зустрічних позовних вимог.

Колегія суддів повністю погоджується з вказаними висновками суду 1 інстанції.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).
Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами (частини друга, третя статті 6 ЦК України).
Відповідно до статті 6 цього кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України у редакції, чинній на час укладення кредитного договору).

Матеріалами справи підтверджено, що 29 березня 2017 року ПАТ “Банк Кредит Дніпро” уклало з позивачем кредитний договір; Умовами договору про надання споживчого кредиту № 2203952057401 від 29.03.2017 року зазначено: 
Сума споживчого кредиту: 139 935, 00 грн. 
Дата надання Кредиту: 29 березня 2017 року. 
Сума кредиту на споживчі потреби: 122500, 00 грн. 
Кінцева дата виконання зобов`язань Клієнта у зв`язку з отриманням Кредиту: 28 березня 2020 р. 
Цільове призначення Кредиту: на споживчі потреби та для сплати комісії за надання кредиту. 
Рахунок, на який здійснюється видача сума кредиту на споживчі потреби: 26257048621402 в ПАТ “Банк Кредит Дніпро”. 

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 13 липня 2022 року по справі №363/1837/17 зауважила, що особи мають право вибору: використати існуючі диспозитивні норми законодавства для регламентації своїх відносин або встановити для себе правила поведінки на власний розсуд. Цивільний договір як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, виявляє автономію волі учасників щодо врегулювання їхніх відносин згідно з розсудом і у межах, встановлених законом, тобто є актом встановлення обов`язкових правил для сторін, індивідуальним регулятором їхньої поведінки.
Приписи частин другої та третьої статті 6 і статті 627 ЦК України визначають співвідношення між актами цивільного законодавства та договором, зокрема ситуації, коли сторони у договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства та врегулювати свої відносини на власний розсуд, і коли вони не вправі цього робити.
Свобода договору як одна із загальних засад цивільного законодавства (пункт 3 частини першої статті 3 ЦК України) є межею законодавчого втручання у приватні відносини сторін. Однак останні у договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства та врегулювати свої відносини на власний розсуд, крім випадків, коли такий відступ неможливий у силу прямої вказівки акта законодавства, а також, якщо ці відносини врегульовані імперативними нормами.
Тому сторони не можуть у договорі визначати взаємні права й обов`язки у спосіб, який суперечить існуючому публічному порядку, порушує положення Конституції України, не відповідає передбаченим статтею 3 ЦК України загальним засадам цивільного законодавства, що обмежують свободу договору, зокрема справедливості, добросовісності, розумності (пункт 6 частини першої вказаної статті). Домовленість сторін договору про врегулювання відносин усупереч існуючим у законодавстві обмеженням не спричиняє встановлення відповідного права та/або обов`язку, як і його зміни та припинення. Тому підписання договору не означає безспірності його умов, якщо вони суперечать законодавчим обмеженням (див. близькі за змістом висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 1 червня 2021 року у справі № 910/12876/19 (пункти 7.6-7.10)).
Судом встановлено, що сторони погодили в договорі комісію, яка визначена: комісія (1) за користування кредитом 3,90% від суми споживчого кредиту, сплачується щомісячно; комісія (2) 15 435,00 грн., сплачується одноразово в день укладення Кредитного договору. 
Колегія суддів вважає, що умову кредитного договору про таку плату суд 1 інстанції правомірно визнав недійсною.
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України у редакції, чинній на час укладення кредитного договору). За змістом цього припису об`єктом зобов`язання не можуть бути лише дії, які одна зі сторін вчиняє на власну користь.
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки (частина перша статті 1054 ЦК України). Отже, суть зобов`язання за кредитним договором полягає в обов`язку банку надати гроші (кредит) позичальникові та в обов`язку останнього їх повернути і сплатити за користування ними проценти.
Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг (частина третя статті 55 Закону № 2121-III), однією із яких є розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (пункт 3 частини третьої статті 47 цього Закону), зокрема надання споживчого кредиту. Тому банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку.
Принципи справедливості, добросовісності та розумності є фундаментальними засадами цивільного законодавства та основами зобов`язання (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України), спрямованими, зокрема, на реалізацію правовладдя та встановлення меж поведінки у цивільних відносинах. Добросовісність у діях їхнього учасника означає прагнення сумлінно використовувати цивільні права і сумлінно виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями, бездіяльністю шкоди правам та інтересам інших осіб.
З урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. Недотримання вказаних принципів призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Виконання позичальником умов кредитного договору, встановлених із порушенням зазначених принципів, не приводить ці умови у відповідність до засад цивільного законодавства.

Велика Палата Верховного Суду, у вже згаданій вище постанові від 13 липня 2022 року зауважила, що практику застосування наведених приписів під час вирішення питання про недійсність (оспорюваність, нікчемність) умови про плату (комісію) за управління кредитом (за обслуговування кредиту), інші подібні платежі у договорах про споживчий кредит треба формувати на підставі сукупного аналізу законодавства, чинного на момент укладення відповідного договору, з урахуванням його неодноразової зміни:
10 травня 2007 року Правління НБУ прийняло постанову, якою затвердило Правила № 168, що набрали чинності 5 червня 2007 року. Згідно з пунктом 3.6 цих Правил банки не мали права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Ці Правила втратили чинність 10 червня 2017 року.
16 жовтня 2011 року набрав чинності Закон № 3795-VI. Згідно з абзацом дев`ятим пункту 8 розділу І цього Закону частину четверту статті 11 Закону № 1023-XII було доповнено новим абзацом третім такого змісту: «Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною». Наведені приписи у такій редакції діяли до 10 червня 2017 року, коли набрав чинності Закон № 1734-VIII. Згідно з останнім текст статті 11 Закону № 1023-XII виклали у новій редакції, що не передбачала нікчемності зазначених умов договору, а звужувала дію Закону № 1023-XII до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону № 1734-VIII.
Враховуючи, що спірний договорі було укладено 29 березня 2017 року, тобто на час дії Правил № 168, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання недійсним пункту договору щодо нарахування комісії. 

З висновку експерта вбачаться, що документально підтверджується отримання ОСОБА_1 за договором про надання споживчого кредиту № 2203952057401 від 29 березня 2017 року кредитних коштів у сумі 122 500, 00 грн., при цьому банківські первинні документи щодо видачі кредитних коштів ОСОБА_1 . Банком на вимогу суду надані не були (том 2 а.с.111). 
Виходячи з розміру, документально підтвердженої суми, отриманих кредитних коштів, у розмірі 122500, 00 грн. за договором про надання споживчого кредиту № 2203952057401 від 29 березня 2017 року, судовим експертом проведено розрахунок сум необхідних щомісячних платежів (тіла кредиту та процентів за користування кредитом) без врахування щомісячних платежів за надані супутні послуги (комісія (1)) у розмірі 3,90 % від суми споживчого кредиту та платежів за надані супутні послуги (комісія (2)) за надання кредиту в сумі 15435 грн. за період дії договору станом на 29.03.2017 року. Заборгованість ОСОБА_1 перед ПАТ “Банк Кредит Дніпро” за договором споживчого кредиту № 2203952057401 від 29 березня 2017 року, станом на 28.03.2020 року відсутня (том 2 а.с.113). 

Враховуючи висновки експерта, суд 1 інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність у позивача заборгованості у зв`язку з її повним погашенням, на спростування вказаних висновків, Банком не надано доказів та обґрунтованих доводів. 
Доводи апеляційної скарги, що позивачу надана була повна інформація про умови кредитування, з якими остання погодилася та виконувала, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вказані умови щодо сплати комісії були незаконними в силу дії Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту № 168 від 10.05.2007. 
Доводи апеляційної скарги, що суд 1 інстанції не надав оцінку висновку експерта прийнявши його до уваги, колегія суддів відхиляє, оскільки висновок експерта виконаний на підставі ухвали суду від 09.04.2021 року, є зрозумілим та таким, що відповідає вимогам закону, при цьому Банком не спростовані висновки експерта, не зазначено в чому полягає їх невідповідність чи які є підстави його неприйняття. 
Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, а тому не є суттєвими і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно з ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Банк Кредит-Дніпро» - залишити без задоволення. 

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 червня 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: