ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

14 грудня 2022 року 	м. Дніпро	справа № 280/3401/22	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Кругового О.О. (доповідач),
                               суддів:  Прокопчук Т.С., Шлай А.В.,     
за участю секретаря судового засідання Іотової А.О. 
за участю:
          представника позивача: Благодіра Р.В.,
          представника відповідача: Маркової Н.В.
          розглянувши у відкритому судовому засіданні  в режимі відеоконференції  в місті Дніпро  апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький ливарно-механічний завод»  
                    на рішення Запорізького окружного адміністративного суду   від  01.08.2022 року, (суддя суду першої інстанції Новікова І.В.), прийняту у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі, в адміністративній справі №280/3401/22  за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький ливарно-механічний завод» до  Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області про скасування рішень, - 
ВСТАНОВИВ:
          Товариство з обмеженою відповідальністю «Запорізький ливарно – механічний завод» звернулось до суду з адміністративним позовом, в якому просило: 
          Визнати протиправним та скасувати рішення №393 від 20.10.2021 року про повернення страхових коштів Фонду та застосування фінансових санкцій за порушення порядку використання страхових коштів Фонду;
          Визнати протиправним та скасувати рішення №394 від 20.10.2021 про застосування фінансових санкцій за несвоєчасне повернення або повернення не в повному обсязі страхових коштів Фонду.
          Адміністративний позов обґрунтований тим, що спірні рішення є протиправними та такими, що підлягають скасуванню. Позивач зазначає, що підставою для висновків відповідача щодо порушення ТОВ «ЗЛМЗ» вимог законодавства стало те, що страхові кошти, зараховані на окремий поточний рахунок підприємства, не могли бути спрямовані на виплату аліментів. Разом з тим, позивач вважає такі висновки помилковими, оскільки положення абзацу 4 ч.2 ст.34 Закону №1105 стосуються саме заборгованості страхувальника (роботодавця) перед третіми особами та контролюючими органами. Позивач зазначає, що у даному випадку мова йде про страхові кошти (дохід), які належать працівникам та їх зобов`язання зі сплати аліментів, отже утримання сум аліментів з страхових коштів, які належать працівникам ТОВ «ЗЛЗМ», в рахунок їх зобов`язання зі сплати аліментів не порушує порядок використання страхових коштів. Також, позивач вказував на те, що відповідач в ході перевірки не звернув уваги на те, що деякі утримання сум аліментів здійснювалися не на підставі виконавчих листів, а на підставі особистих заяв працівників ТОВ «ЗЛМЗ». Зазначає, що перерахування страхових коштів в рахунок сплати аліментів відбулося за письмовими заявами застрахованих осіб, які мають право розпоряджатися призначеними їм страховими виплатами на власний розсуд, то в даному випадку позивачем порушення вимог статті 34 Закону №1105 не допущено.
          Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 01.08.2022 року в задоволенні адміністративного позову – відмовлено.
          Не погодившись з рішенням суду позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог.
          Апеляційна скарга обґрунтована доводами адміністративного позову.
            Від відповідача на адресу суду надійшов відзив, в якому він посилається на необґрунтованість доводів скарги, наголошує на праві позивача при виплаті лікарняних працівникам  відраховувати аліменти. 
          Також, 23.11.2022 року від позивача на адресу суду надійшли додаткові пояснення в порядку ст. 159 КАС України, в яких посилаючись на обґрунтованість дій позивача, та безпідставність висновків відповідача просить апеляційну скаргу задовольнити.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга  не підлягає задоволенню з наступних підстав.
          Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що у період з 20.09.2021 по 01.10.2021 співробітниками Управління проведено документальну перевірку дотримання порядку використання страхувальником страхових коштів Фонду соціального страхування України, за результатами якої складено Акт №19 від 01.10.2021.
Відповідно до висновків Акту перевірки встановлено порушення позивачем, зокрема:
статті 34 Закону №1105  перевіркою встановлено, що в порушення частини 2 статті 34 Закону №1105, страхові кошти, які були зараховані на окремий поточний рахунок ТОВ «ЗЛМЗ» за період з 01.01.2017 по 30.06.2021 були частково використані не за призначенням. Частина коштів у сумі 192775,14 грн. (73 випадки) після отримання фінансування від органу Фонду була спрямована на оплату аліментів, а не надання матеріального забезпечення та соціальних послуг застрахованим особам;
частини 2 статті 33 Закону №1105 та абзацу 2 пункту 3 Постанови №1266  при розрахунку допомоги по тимчасовій непрацездатності, із розрахункового періоду, згідно табелів обліку робочого часу, не виключено місяці розрахункового періоду (з першого до першого числа), в яких застраховані особи не працювали з поважних причин. Розрахунок додається у додатку 3 до акту перевірки (строка 35-45). Неправомірно використані кошти Фонду у сумі 481,07 грн. (11 випадків);
абзацу 4 частини першої статті 34 Закону №1105 та пункту 12 Постанови №12  за період з 01.01.2017 по 30.06.2021 невикористані страхові кошти, які отримано на фінансування матеріального забезпечення згідно заяви-розрахунку були повернуті страхувальником в сумі 16415,50 грн. (в т.ч. протягом трьох робочих днів у сумі 16370,93 грн., понад трьох робочих днів 44,57 грн.).
Не погодившись з висновками Акту перевірки, позивач подав на них письмові заперечення, які залишені без задоволення.
20.10.2021 Управлінням прийнято рішення про повернення страхових коштів Фонду та застосування фінансових санкцій за порушення порядку використання страхових коштів Фонду №393, яким позивача зобов`язано повернути Фонду соціального страхування України неправомірно витрачені страхові кошти Фонду у сумі 214118,48 грн. та сплатити штраф у розмірі 50% неправомірно витрачених страхових коштів у сумі 107059,24 грн.
Також, 20.10.2021 Управлінням прийнято рішення про застосування фінансових санкцій за несвоєчасне повернення або повернення не в повному обсязі страхових коштів Фонду №394, яким до позивача застосовано фінансові санкції в таких розмірах: пеня в розмірі 0,1 відсотка за кожний день простроченого платежу за несвоєчасне повернення страхових коштів у сумі 1,23 грн., штраф у розмірі 10% несвоєчасно повернутих страхових коштів у сумі 4,46 грн., усього 5,69 грн.
Судом встановлено, що позивачем проводилась процедура адміністративного оскарження спірних рішень, проте скарги залишено без задоволення, що зумовило звернення до суду з даною позовною заявою.
          Правомірність та обґрунтованість рішень Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області №393 та №394 є предметом спору, переданого на вирішення суду.  
          Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивачем допущено нецільове використання коштів Фонду.
          Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
          Стосовно висновків відповідача про порушення ТОВ «ЗЛМЗ» вимог ч. 2 ст. 34 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», підставою для висновків про порушення позивачем вимог ч.2 ст.34 Закону №1105 стало те, що підприємством страхові кошти, які зараховані на окремий рахунок ТОВ «ЗЛМЗ» частково на суму 192775,14 грн. перераховувались на виплату аліментів, а не надання матеріального забезпечення та соціальних послуг застрахованим особам.
Відповідно до ч.2 ст.11 Закону №1105-XIV кошти Фонду використовуються на:
1) виплату матеріального забезпечення, страхових виплат та надання соціальних послуг, фінансування заходів з профілактики страхових випадків, передбачених цим Законом;
2) фінансування витрат на утримання та забезпечення діяльності Фонду, його робочих органів, підприємств, установ та організацій, що належать до сфери його управління, розвиток та функціонування інформаційно-аналітичних систем Фонду;
3) формування резерву коштів Фонду.
Згідно з ч.1 ст.34 Закону №1105-XIV фінансування страхувальників для надання матеріального забезпечення застрахованим особам здійснюється робочими органами Фонду в порядку, встановленому правлінням Фонду.
Підставою для фінансування страхувальників робочими органами Фонду є оформлена за встановленим зразком заява-розрахунок, що містить інформацію про нараховані застрахованим особам суми матеріального забезпечення за їх видами.
Частиною 2 ст.34 Закону №1105-XIV страхувальник відкриває окремий поточний рахунок для зарахування страхових коштів у банках у порядку, встановленому Національним банком України.
Страхувальник, який є бюджетною установою, відкриває окремий рахунок для зарахування страхових коштів в органі, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики.
Кошти Фонду, що надходять на зазначений рахунок, обліковуються на окремому субрахунку.
Страхові кошти, зараховані на окремий поточний рахунок у банку або на окремий рахунок в органі, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів (далі - окремий рахунок), можуть бути використані страхувальником виключно на надання матеріального забезпечення та соціальних послуг застрахованим особам. Страхові кошти, зараховані на окремий рахунок, не можуть бути спрямовані на задоволення вимог кредиторів, на стягнення на підставі виконавчих та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до закону.
          страхові кошти, зараховані на окремий рахунок, не можуть бути спрямовані на задоволення вимог кредиторів, на стягнення на підставі виконавчих та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до закону.
Отже, безпосередньо з окремого рахунку страхувальника стягнення аліментів з сум допомоги по тимчасовій непрацездатності не передбачено чинним законодавством про загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Відповідно до ч.1 ст.69 Закону України «Про виконавче провадження» підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці здійснюють відрахування із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника і перераховують кошти на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця у строк, встановлений для здійснення зазначених виплат боржнику, а в разі якщо такий строк не встановлено, - до десятого числа місяця, наступного за місяцем, за який здійснюється стягнення. Такі підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці щомісяця надсилають виконавцю звіт про здійснені відрахування та виплати за формою, встановленою Міністерством юстиції України.
Згідно з ч.1 ст.72 Закону України «Про виконавче провадження» на допомогу з державного соціального страхування, що виплачується в разі тимчасової непрацездатності та в інших випадках, допомогу по безробіттю та соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства, призначену відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю», стягнення може бути звернено виключно за рішеннями про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також втратою годувальника.
Таким чином, страхові кошти, зараховані на окремий рахунок підприємства, не можуть бути спрямовані на виплату аліментів безпосередньо з такого рахунку не залежно від наявності чи відсутності на це згоди застрахованої особи. 
          Стягнення на допомогу по безробіттю та соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства, призначену відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю» може бути звернено виключно за рішеннями про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також втратою годувальника в порядку визначеному ЗУ «Про виконавче провадження».
          Отже, з урахуванням вищевикладеного, висновок відповідача про порушення позивачем статті 34 Закону №1105 є обґрунтованим.
          Стосовно висновку відповідача про неправомірне використання позивачем коштів Фонду у сумі 481,07 грн. внаслідок не правильного розрахунку допомоги по тимчасовій непрацездатності через не виключення із розрахункового періоду місяця, в якому застраховані особи не працювали, суд зазначає таке.
          Під час перевірки встановлено наступне:
           ОСОБА_1 - згідно табелю обліку робочого часу у квітні 2017 року з 01.04.2017 по 28.04.2017  тимчасова непрацездатність, а дні 29-30 квітня припали на суботу та неділю, які відповідно, є вихідними днями для зазначеного працівника згідно обліку робочого часу;
ОСОБА_2   згідно табелю обліку робочого часу за січень 2019 року з 02.01.2019 по 31.01.2019  тимчасова непрацездатність, а 01.01.2019  припало на святковий день, який відповідно, є вихідним днем для зазначеного працівника згідно табелю обліку робочого часу;
ОСОБА_3   згідно табелю обліку робочого часу у квітні 2020 року з 04.04.2020 по 30.04.2020  тимчасова непрацездатність, а дні 1-3 квітня є вихідними днями для зазначеного працівника згідно табелю обліку робочого часу;
ОСОБА_4   згідно табелю обліку робочого часу у лютому 2021 року з 01.02.2021 по 28.02.2021  тимчасова непрацездатність.
Відповідно до ч.1 ст.22 Закону №1105, допомога по тимчасовій непрацездатності надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке повністю або частково компенсує втрату заробітної плати (доходу)…
Згідно ч.2 ст.33 Закону №1105, порядок обчислення середньої заробітної плати для надання допомоги по тимчасовій непрацездатності, по вагітності та пологах визначається Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2001 року №1266 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням (далі  Порядок №1266), який визначає механізм обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням на випадок безробіття, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності (далі - страхові виплати), у разі настання страхового випадку, а також оплати перших п`яти днів тимчасової непрацездатності за рахунок коштів підприємства, установи, організації або фізичної особи, яка використовує працю найманих працівників (далі - роботодавці).
Відповідно до пункту 3 Порядку №1266, середньоденна заробітна плата (дохід, грошове забезпечення) обчислюється шляхом ділення нарахованої за розрахунковий період (12 календарних місяців) заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на яку нарахований єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або страхові внески на відповідні види загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - єдиний внесок та/або страхові внески), на кількість календарних днів зайнятості (відповідно до видів страхування - період перебування у трудових відносинах, виконання робіт (послуг) за цивільно-правовими договорами, проходження служби, провадження підприємницької або іншої діяльності, пов`язаної з отриманням доходу безпосередньо від такої діяльності) у розрахунковому періоді без урахування календарних днів, не відпрацьованих з поважних причин, - тимчасова непрацездатність, відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами, відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та шестирічного віку за медичним висновком, відпустка без збереження заробітної плати (далі - поважні причини).
Місяці розрахункового періоду (з першого до першого числа), в яких застрахована особа не працювала з поважних причин, виключаються з розрахункового періоду.
Аналіз наведених вище положень законодавства свідчить про те, що допомога по тимчасовій непрацездатності, розраховується відповідними комісіями (уповноваженим) із соціального страхування на підприємстві, виходячи із середньоденної заробітної плати працівника, яка обчислюється шляхом ділення нарахованої за розрахунковий період заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на яку нарахований єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або страхові внески на відповідні види загальнообов`язкового державного соціального страхування на кількість календарних днів зайнятості.
У разі коли застрахована особа перебувала у трудових відносинах менше ніж календарний місяць за останнім основним місцем роботи, розрахунковий період визначається за фактично відпрацьований час (календарні дні) перед настанням страхового випадку.
Суд зауважує, що у відповідності до вище наведених норм правового регулювання при обчисленні середньої заробітної плати для розрахунку страхових виплат може включатися лише заробіток, з якого у розрахунковому періоді сплачено страхові внески (єдиний внесок) до Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, який підлягає діленню на календарні дні перебування у трудових відносинах у розрахунковому періоді без урахування календарних днів, не відпрацьованих з поважних причин.
Як вбачається з акту перевірки, у спірні періоди позивачем були враховані при визначенні середньоденного заробітку місяці у яких фактично співробітники не працювали через те, що у всі робочі дні у відповідних місяцях, згідно трудового розпорядку, перебували на лікарняному.
Суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що та обставина, що початок чи закінчення тимчасової непрацездатності робітника припадає на вихідний день не свідчать про необхідність врахування цих неробочих днів для визначення середньоденного заробітку, оскільки працевлаштовані особи у спірний період фактично не поверталися до виконання трудових обов`язків.
В даному випадку, якщо особа не працювала у вихідні дні, то не отримувала заробітну плату для розрахунку виплат на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а відповідно місяці, в яких застрахована особа не працювала з поважних причин, а також у вихідні дні, мають виключатись із розрахунку.
Враховуюче вищевикладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підтвердження порушення позивачем вимог чинного законодавства в частині неправомірного використання коштів Фонду у сумі 481,07 грн. внаслідок неправильного розрахунку допомоги по тимчасовій непрацездатності через не виключення із розрахункового періоду місяцю, в якому застраховані особи не працювали, а відповідно позовні вимоги в зазначеній частині задоволенню не підлягають.
          Стосовно висновків відповідача про порушення позивачем вимог ч.6 ст.15 Закону №1105 в частині несвоєчасного повернення страхових коштів розмірі 44,57 грн., суд зазначає наступне.
          Встановлені обставини справи свідчать, що допомога по тимчасовій непрацездатності ОСОБА_5 отримана страхувальником від Фонду 24.11.2020, виплачена страховій особі 25.11.2020, граничний термін повернення страхувальником коштів до Фонду 30.11.2020, дата повернення страхових коштів у сумі 3,93 грн. до Фонду 11.01.2021;
допомога по тимчасовій непрацездатності ОСОБА_6 отримана страхувальником від Фонду 11.12.2020, виплачена застрахованій особі 11.12.2020, граничний термін повернення страхувальником коштів до Фонду 16.12.2020, дата повернення страхових коштів у сумі 40,64 грн. до Фонду 11.01.2021.
Відповідно до абзацу 4 частини першої статті 34 Закону №1105, у разі якщо сума отриманих страхувальником від Фонду страхових коштів перевищує фактичні витрати на надання матеріального забезпечення, невикористані страхові кошти повертаються до робочого органу Фонду, що здійснив фінансування, протягом трьох робочих днів.
Згідно пункту 12 Порядку фінансування страхувальників для надання матеріального забезпечення застрахованим особам у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та окремих виплат потерпілим на виробництві за рахунок коштів Фонду соціального страхування України, затвердженого постановою Фонду соціального страхування України 19.07.2018 №12, якщо сума отриманих страхувальником від Фонду страхових коштів перевищує фактичні витрати на проведення виплат за рахунок коштів Фонду, невикористані страхові кошти протягом трьох робочих днів повертаються страхувальником на рахунок робочого органу виконавчої дирекції Фонду або його відділення, з якого надійшло фінансування, та листом надсилається пояснення причин повернення коштів.
Відповідно до пункту 13 Порядку №12, у разі виявлення страхувальником помилок при нарахуванні виплат за минулі періоди (за межами діючого бюджетного року) надлишково нараховані та виплачені кошти повертаються страхувальником до робочого органу виконавчої дирекції Фонду або його відділення та одночасно надсилається обґрунтоване письмове пояснення щодо причин повернення страхових коштів.
Згідно ч.6 ст.15 Закону №1105, за несвоєчасне повернення або повернення не в повному обсязі страхових коштів на страхувальників та інших отримувачів коштів Фонду накладається штраф у розмірі 10 відсотків несвоєчасно повернутих або повернутих не в повному обсязі страхових коштів.
Одночасно на суми несвоєчасно повернутих або повернутих не в повному обсязі страхових коштів і штрафних санкцій нараховується пеня в розмірі 0,1 відсотка зазначених сум коштів, розрахована за кожний день прострочення платежу.
Судом встановлено, що допомога по тимчасовій непрацездатності у спірних випадках була виплачена застрахованим особам 25.11.2020 та 11.12.2020, а повернення надлишково замовлених підприємством кошів здійснено 11.01.2021.
При цьому, позивач в обґрунтування заявлених вимог та протиправність застосування до нього пені посилається на те, що відповідно до листа Фонду соціального страхування України від 23.09.2020, у випадку самостійного виявлення страхувальником помилки при нарахуванні допомоги по тимчасовій непрацездатності за минулий період та повернення у повному обсязі до Фонду надлишково нарахованих та виплачених коштів до початку перевірки страхувальника, за наявності відповідної бухгалтерської довідки та обґрунтованого письмового пояснення щодо причин повернення страхових коштів, фінансові санкції за порушення порядку використання страхових коштів до страхувальника не застосовуються.
Суд першої інстанції з цього приводу правильно зазначив, що Закон №1105 не містить таких положень, про які наведено у листі Фонду соціального страхування України від 23.09.2020. Крім того, лист Фонду соціального страхування України від 23.09.2020 не містить жодних посилань на чинне законодавство України на підставі якого було б зроблено відповідні висновки.
Крім того, у листі Фонду соціального страхування України від 23.09.2020 йде мова про не застосування до страхувальника саме фінансових санкцій за порушення порядку використання страхових коштів.
Так, відповідно до п.1 ч.5 ст.15 Закону №1105, роботодавець несе відповідальність за порушення порядку використання коштів Фонду, несвоєчасне або неповне їх повернення.
Отже, законодавець у пункті 1 частини 5 статті 15 Закону №1105 виокремлює дві підстави для застосування до роботодавця відповідальності, а саме:
1)порушення порядку використання коштів Фонду;
2)несвоєчасне або неповне їх повернення.
В свою чергу, частина 6 статті 15 Закону №1105, виділяє різні види відповідальності для цих порушень, а саме:
порушення порядку використання коштів Фонду - у разі порушення порядку використання страхових коштів роботодавці відшкодовують Фонду в повному обсязі неправомірно витрачену суму страхових коштів та/або вартість наданих соціальних послуг і сплачують штраф у розмірі 50 відсотків такої суми (ч.6 ст.15 Закону №1105);
несвоєчасне або неповне їх повернення - за несвоєчасне повернення або повернення не в повному обсязі страхових коштів на страхувальників та інших отримувачів коштів Фонду накладається штраф у розмірі 10 відсотків несвоєчасно повернутих або повернутих не в повному обсязі страхових коштів; одночасно на суми несвоєчасно повернутих або повернутих не в повному обсязі страхових коштів і штрафних санкцій нараховується пеня в розмірі 0,1 відсотка зазначених сум коштів, розрахована за кожний день прострочення платежу (ч.6 ст.15 Закону №1105).
          Відтак,  у листі Фонду соціального страхування України від 23.09.2020 мова йде саме про незастосування штрафних санкцій за порушення порядку використання страхових коштів, а не за несвоєчасне або неповне їх повернення.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про правомірність прийняття відповідачем рішення від 20.10.2021 №394, та відсутність підстав для задоволення позовних вимог у цій частині.
          З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «ЗЛМЗ».
          З огляду на зазначене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а підстави для зміни або скасування судового рішення – відсутні.
          Керуючись ст. 243, 308, 310, 315, 316, 321, 325 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
          Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький ливарно- механічний завод» - залишити без задоволення.
          Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 01.08.2022 року в адміністративній справі №280/3401/22 – залишити без змін.
          Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
          Постанова в повному обсязі складена 15.12.2022 року.
   
Головуючий - суддя                                                                      О.О. Круговий 

                               суддя                                                                      Т.С. Прокопчук 

                               суддя                                                                      А.В. Шлай