КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа №373/2007/21
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/7744/2022

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
 
20 жовтня 2022 року                                                                                             м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді - доповідача Слюсар Т.А.,
суддів: Білич І.М., Коцюрби О.П.,
розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 14 лютого 2022 року у складі судді Свояка Д.В.,
у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину,-
 
В С Т А Н О В И В :
 
У грудні 2021 року ОСОБА_2 звернулася у суд із позовом, в якому просить стягувати з ОСОБА_1 аліменти на її користь на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , народженої ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі 3000 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття, з відповідною індексацією згідно з діючим законодавством, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
 
Позов обґрунтовано тим, що сторони по справі з 24.08.2004 по 09.12.2011 перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітню дочку. Після розлучення проживають окремо, донька залишилася проживати з матір`ю, яка фактично єдина хто опікується її побутом та життям. 
 
Вказала, що для відповідача інтереси дитини відійшли на задній план. Дитина повністю перебуває на її утриманні. Відповідач фактично участі у вихованні дитини не приймає, необхідним одягом та продуктами харчування не забезпечує, угоди про добровільну сплату аліментів між нами не досягнуто. 
 
Також позивачка зазначила, що відповідач нової сім`ї на даний час не має, проживає у своєму будинку разом із матір`ю пенсіонеркою і на утриманні непрацездатних осіб не має. Йому встановлена III група інвалідності, у зв`язку з отримання травми. Він отримує пенсію, а також неофіційно працює у м. Київ. 
 
Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 14 лютого 2022 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 2500 грн щомісячно, починаючи з 02.12.2021, до досягнення дитиною повноліття. Допущено негайне виконання даного рішення у межах суми платежу за один місяць. Вирішено питання судових витрат.
 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким стягнути з нього на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої доньки: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 1500 грн, але не менше 50% від мінімального прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.
 
В обґрунтування апеляційної скарги, зазначено, що районним судом ухвалюючи рішення грубо проігнорувано те, що відповідач є інвалідом 3 групи,  в даний час не працює  та окрім доньки має на утриманні стару непрацездатну та онкохвору матір, яка потребує цілодобового догляду.
 
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 вважає, що рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 14 лютого 2022 року, повністю відповідає вимогам ст. 263 ЦГІК України, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому наявні всі підстави для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін, в порядку визначеному п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України та з підстав ст. 375 ЦПК України.
 
Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.
 
За положенням ч.2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
 
За частиною 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
 
Зважаючи на вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.
 
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленого рішення  суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
 
Згідно з ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Як убачається з матеріалів справи, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано 09.12.2011 (а.с. 10).
 
Сторони мають спільну доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 9), яка після розлучення сторін у справі проживає з позивачкою.
 
З довідки № 26-24-495 від 08.0112021, що видана ОСОБА_2 виконавчим комітетом Переяславської міської ради убачається, що вона зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 та має склад сім`ї: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - син та   ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 - дочка (а.с. 11).
 
Відповідно до копії Акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї та копії довідки виконавчого комітету Переяславської міської ради № 26-24-504 від 18.11.2021, ОСОБА_3 проживає та перебуває на утриманні своєї матері ОСОБА_2 (а.с. 12-13).
 
Згідно долученої копії довідки убачається, що позивачка працює в ТОВ "Стейкагро" та отримує заробітну плату, у період з 01.05.2021 по 31.10.2021 з урахуванням утримання отримала 91 407 грн 22 коп. (а.с. 17).
 
Встановлено, що донька сторін має проблеми зі здоров`ям, лікується, у зв`язку з чим потребує витрат, що підтверджується копіями виписки із медичної карти амбулаторного хворого № 5001/1098 відділення педіатрії № 1 та фіскальних чеків.
 
Відповідач фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , що убачається з довідки № 26-24-3 від 05.01.2022 виконавчого комітету Переяславської міської ради.
 
Також встановлено, що ОСОБА_1 відповідно до копії довідки МСЕК серії КИО-1 № 325849 від 21.04.2009 є особою з інвалідністю III групи.
 
Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 на суму 2500 грн районний суд, виходив з того, що вказана сума у рахуванням обставин справи є достатньою для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
 
З такими висновками районного суду колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.
 
 Відповідно до частин 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
 
Частиною першою статті 3 цієї Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
 
Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
 
Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
 
Частиною 9 ст. 7 СК України визначено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
 
Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
 
Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.
 
Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
 
За положеннями частин 1, 3 статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
 
Оскільки сторони добровільно не домовилися про утримання дітей, то кошти на їх утримання (аліменти) присуджує суд.
 
Встановлено, що  дитина сторін  проживає  разом з матір`ю - ОСОБА_2 .
 
Відповідно до статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
 
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
 
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
 
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
 
Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
 
Суд апеляційної інстанції враховує, що виховання дитини одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дітей, а особливо на перших роках їх життя, у зв`язку із чим певним чином з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обоє батьків для розвитку дитини таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного.
 
Зазначене призводить до дисбалансу у обов`язках батьків, чому кореспондується право одного з батьків подати позов до суду для спонукання іншого з батьків брати участь у витратах на дітей.
 
При визначенні розміру аліментів суд виходив з заявлених позовних вимог, в яких позивач просила про стягнення аліментів в частці від доходу відповідача. Положеннями СК України визначено право суду  лише за заявою одержувача визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.
 
Отже, судом встановлено, що відповідач є особою з інвалідністю ІІІ групи та отримує пенсію, тобто має доходи, а тому колегія суддів визнає обґрунтованими висновки районного суду про наявність правових підстав до часткового задоволення позову й визначення аліментів у частці від доходу боржника.
 
Доводи апеляційної скарги, щодо не врахування судом, того, що відповідач є інвалідом 3 групи,  в даний час не працює та окрім доньки має на утриманні стару непрацездатну та онкохвору матір, яка потребує цілодобового догляду, колегія суддів відхиляє, оскільки інвалідність не є підставою, що перешкоджає виплаті аліментів. Грошові кошти на утримання неповнолітніх дітей зобов`язані виплачувати всі батьки, тим більше ті, щодо яких виноситься судове рішення. У переліку видів заробітної плати та інших доходів, з яких здійснюється утримання аліментів на неповнолітніх дітей, прямо вказується, що до подібних доходів відносяться всі види пенсій та допомог по тимчасовій непрацездатності.
 
Розрахунок розміру аліментів з інваліда здійснюється за середнім доходом (відсотки або частки), до варіантів якого відносяться допомоги та пенсії, або призначається у твердій сумі.
 
Визначений судом першої інстанції розмір аліментів не є завеликим, з огляду на принцип рівності прав і обов`язків обох батьків, а також потреб дитини виходячи з її віку і відсутності даних щодо її особливих потреб. А тому з урахуванням принципів законності, справедливості, рівності, а також з урахуванням прав та інтересів дитини колегія суддів не вбачає підстав зменшення розміру аліментів, як на тому наполягає відповідач.  
 
Посилання апеляційної скарги про здійснення відповідачем догляду за матір`ю, яка потребує сторонньої допомоги колегія суддів відхиляє, остільки указані обставини  долученими до справи доказами не підтверджено.
 
Відповідно до ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
 
Не  впливає на суть прийнятого рішення й долучена ОСОБА_1 до скарги довідка, видана останньому старостою Гайшинського старостинського округу виконавчого комітету Переяславської міської ради  про те, що відповідач має на утриманні стару та непрацездатну матір, остільки її зміст суперечить  доводам апеляційної скарги, у яких боржник указує про фактичне утримання його за рахунок пенсійного забезпечення матері.
 
Твердження апеляційної скарги про відкрите щодо боржника виконавче провадження за виконавчим листом № 2-195/16 від 27.05.2016, яким щомісячно стягуються грошові кошти на користь іншої особи у сумі 2000 грн не заслуговують на увагу.
 
 Наявність виконавчого листа про примусове виконання рішення суду про стягнення з  ОСОБА_1 на користь  ОСОБА_6 майнової та моральної шкоди, у сумі 57 408 грн 92 коп. (а.с.25 на звороті), а також посилання на матеріальне утримання скаржника  його  матір`ю по даній справі правого значення не має, остільки зазначене  не звільняє боржника від  батьківського обов`язку  матеріального утримання  дитини до досягнення нею повноліття.
 
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно встановив обставини щодо наявності обов`язку відповідача по сплаті аліментів на утримання неповнолітньої дитини, вірно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому рішення суду відповідає обставинам справи та вимогам чинного законодавства. 
 
Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли своє підтвердження, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 14 лютого 2022 року залишити без змін.            
                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач:   

Судді: