Ухвала
Іменем України 
27 вересня 2022 року
м. Київ
 
Справа № 463/4460/22
Провадження № 51 - 1976 впс 22
 
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого                                                       ОСОБА_2.,
суддів                                                                    ОСОБА_3., ОСОБА_4.,
за участю: 
секретаря судового засідання                      ОСОБА_5.,
захисника                                                            ОСОБА_6.,
розглянув клопотання захисника ОСОБА_6. про направлення кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) за №  42018000000002490 від 20 червня 2022 року, за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 190 КК України, з одного суду до іншого в межах юрисдикції різних апеляційних судів.
Суть питання та встановлені судом обставини
До Верховного Суду (далі - ВС) надійшло клопотаннязахисника ОСОБА_6. про направлення кримінального провадження відносно ОСОБА_1 з  Личаківського районного суду м. Львова до Києво-Святошинського районного суду Київської області.
Захисник зазначає, що до початку судового розгляду виявилось, що кримінальне провадження надійшло до суду з порушенням правил підсудності.
Відповідно до ч. 9 ст. 615 КПК України, під час дії воєнного стану обвинувальні акти  скеровуються та розглядаються судами, у межах територіальної юрисдикції яких вчинено кримінальне правопорушення, а в разі неможливості з об`єктивних причин здійснювати відповідним судом правосуддя - судом, у межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, що закінчив досудове розслідування, або іншим судом, визначеним у порядку, передбаченому законодавством. 
24 січня 2019 року ОСОБА_1 було вручено обвинувальний акт у кримінальному провадженні №  42018000000002490 , та який було направлено до Києво-Святошинського районного суду Київської області.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 лютого 2021 року обвинувальний акт щодо ОСОБА_1 , як такий, що не відповідав вимогам КПК України, було повернуто прокурору. Це судове рішення апеляційний суд 24 травня 2021 року залишив без змін.
20 червня 2022 року  ОСОБА_1 вручено новий обвинувальний акт, який направлено до Личаківського районного суду м. Львова.
Захисник вважає, що після усунення недоліків в обвинувальному акті, зазначених в ухвалі від 15 лютого 2021 року, він мав бути направлений для розгляду до Києво-Святошинського районного суду Київської області.
У зв`язку із вищевказаним просить кримінальне провадження відносно ОСОБА_1 направити до Києво-Святошинського районного суду Київської області.
Позиції учасників судового провадження 
Захисник ОСОБА_6. просив задовольнити його клопотання та направити кримінальне провадження відносно ОСОБА_1  до Києво-Святошинського районного суду Київської області.
Мотиви Суду
Встановлення правил підсудності має важливе значення для правильного функціонування судової системи, а також для виконання судами покладених на них завдань і визначення суду, компетентного здійснювати кримінальне провадження щодо конкретного кримінального правопорушення. Підсудність є ефективним засобом, який сприяє тому, щоб конкретна кримінальна справа розглядалася і  вирішувалася судом законним, компетентним, незалежним і неупередженим, як того вимагають ст. 7 Загальної декларації прав людини та ч. 1 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права.
За допомогою правил про підсудність забезпечується також рівність всіх громадян перед законом і судом (ст. 24 Конституції України та ст. 10 КПК України). Будучи одним з проявів цієї конституційної засади, чітко встановлена законом підсудність набуває ознак суб`єктивного права людини на законного суддю, тобто права будь-якої людини знати наперед, який саме суд і в якому складі відповідно до закону правомочний здійснювати стосовно нього судове провадження, якщо така необхідність виникне.
Статтею 34 КПК України визначені випадки, коли кримінальне провадження передається на розгляд іншого суду.
Відповідно до абзацу 1 ч. 3 ст. 34 КПК України, питання про направлення кримінального провадження з одного суду до іншого в межах юрисдикції різних апеляційних судів, а також про направлення провадження з одного суду апеляційної інстанції до іншого вирішується колегією суддів Касаційного кримінального суду Верховного Суду за поданням суду апеляційної інстанції або за клопотанням сторін чи потерпілого.
Захисник ОСОБА_6. просить направити кримінальне провадження відносно ОСОБА_1 з Личаківського районного суду м. Львова до Києво- Святошинського районного суду Київської області, оскільки, відповідно до   ч.  9  ст.  615 КПК України, під час дії воєнного стану обвинувальні акти скеровуються та розглядаються судами, у межах територіальної юрисдикції яких вчинено кримінальне правопорушення.
Слід звернути увагу, що станом на час звернення до Личаківського районного суду із обвинувальним актом, діяла редакція ст. 615 КПК України від 14.04.2022р., яка передбачала їх направлення  та розгляд, у межах територіальної юрисдикції якого закінчено досудове розслідування.
На даний час діє нова редакція ст. 615 КПК України від 27.07.2022року, яка передбачає, що  обвинувальні акти  скеровуються та розглядаються судами, у межах територіальної юрисдикції яких вчинено кримінальне правопорушення.
Частиною 1 ст. 5 КПК України визначено, що  процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.
Направляючи обвинувальний акт до Личаківського районного суду, прокурор діяв відповідно до вимог ст. 5 КПК України, та діючої редакції ст. 615 КПК України. Подальша зміна закону не  скасовує проведені процесуальні дії чи прийняті процесуальні рішення, і не може слугувати підставою для зміни уже визначеної підсудності.  
Суд звертає увагу, що наведені захисником ОСОБА_6 інші обставини вже були предметом розгляду Верховним Судом, який ухвалою від 19 липня 2022 року відмовив у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7. про направлення кримінального провадження №  42018000000002490 щодо ОСОБА_1 з Личаківського районного суду м.  Львова до Києво-Святошинського районного суду Київської області. 
Своє рішення Суд мотивував тим, що прокурор, скеровуючи для розгляду обвинувальний акт, послався на положення ч. 9 ст. 615 КПК України та наказ Директора Державного бюро розслідувань № 124-дск від 15 березня 2022 року, відповідно до якого місцем здійснення досудового розслідування кримінальних проваджень слідчими першого відділу Управління з досудового розслідування кримінальних правопорушень, вчинених працівниками правоохоронних органів та суддями, Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань на період воєнного стану в Україні визначено Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташоване у м. Львові.  
Разом з тим Суд зазначив, що в клопотанні захисника ОСОБА_7. зверталась увага на те, що обвинувальний акт щодо  ОСОБА_1 після його затвердження прокурором у 2019 році було скеровано для розгляду доКиєво-Святошинського районного суду Київської області. Цей же місцевий суд у підготовчому судовому засіданні прийняв рішення про повернення обвинувального акту прокурору як такий, що не відповідав вимогам КПК України. А тому, на думку захисника, після усунення недоліків обвинувальний акт мав бути направлений для розгляду до Києво-Святошинського районного суду Київської області.
Проте, Суд вказав, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_1 було направлено 22  червня 2022 року, тобто після набрання чинності ч. 9 ст.  615 КПК України, яка регулює особливий режим кримінального провадження в умовах воєнного стану.
Крім того, ухвалою касаційного суду від 14 вересня 2022 року залишено без задоволення подання Львівського апеляційного суду про направлення матеріалів цього ж кримінального провадження з одного суду до іншого у межах юрисдикції різних апеляційних судів. При цьому Суд зазначив, що твердження, викладені у поданні про відсутність підстав для розгляду згаданого кримінального провадження Личаківським районним судом м. Львова, оскільки прокурор не надав дані про відсутність об`єктивної можливості розглянути кримінальне провадження відповідним місцевим судом м. Києва суперечать змісту ч. 9 ст. 615 КПК в редакції  Закону від 14 квітня 2022 року № 2201-IX.
Відповідно до ч. 5 ст. 34 КПК України спори про підсудність між судами не допускаються. 
Нових обставин, які можуть слугувати підставою для передачі кримінального провадження та які Суд мав би взяти до уваги, захисником ОСОБА_6 не наведено, а тому колегія суддів слідує позиції, яка висловлена попередніми складами колегій.
Керуючись статтями 32, 34 КПК України, Суд вважає, що клопотання захисника ОСОБА_6. про направлення кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_1 до Києво-Святошинського районного суду Київської області не підлягає задоволенню. 
З цих підстав Суд постановив:
Клопотання захисника ОСОБА_6. про направлення кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №  42018000000002490 від 20 червня 2022 року, за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 190 КК України, з одного суду до іншого в межах юрисдикції різних апеляційних судів - залишити без  задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
 
Судді:

 
ОСОБА_2                                              ОСОБА_3                                           ОСОБА_4