П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  152/687/22 
                                                                               Головуючий у 1-й інстанції:  Роздорожна А.Г.
Суддя-доповідач:  Сапальова Т.В. 
10 листопада 2022 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Сапальової Т.В. 
суддів:  Капустинського М.М.  Ватаманюка Р.В. 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 17 серпня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора сектору реагування патрульної поліції відділення поліції №2 Жмеринського районного відділу поліції капітана поліції - Кушніра Володимира Олександровича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до Шаргородського районного суду Вінницької області із позовною заявою, в якій просив визнати протиправною та скасувати постанову серії БАБ №151829 від 16.07.2022, винесену інспектором СРПП ВП №2 Жмеринського РВП Кушніром В.О., згідно з якою його притягнуто до адміністративної відповідальності відповідно до частини п`ятої статті 121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн.
Рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 17 серпня 2022 року в задоволенні позовних вимог відмовлено. 
Не погоджуючись з даним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає про те, що позивач та його пасажир під час руху транспортного засобу були пристебнуті ременем безпеки, що має бути видно на відео з нагрудної камери працівника поліції. В підтвердження своїх доводів апелянт додав до апеляційної скарги відео з камери відеореєстратора, який встановлено в салоні автомобіля позивача. Апелянт зауважує, що на відео чітко чути, як позивач  ставить свій автомобіль на паркінг (коробка передач), а також як позивач і пасажир відстібують ремені безпеки. 
Відповідач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що в силу ч.4 ст. 304 КАС України не перешкоджає розгляду справи. 
Сторони належним чином повідомлені про дату, час, та місце апеляційного розгляду справи, повноважних представників в судове засідання не направили.
З огляду на викладене, враховуючи скорочені терміни розгляду даної категорії справ, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Судом першої інстанції встановлено, що згідно з копією постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАБ № 151829 16 липня 2022 року о 10-42 год в с. Джурин по вул. Заводській, водій автомобіля MAZDA CX 5, державний номерний знак НОМЕР_1 , громадянин ОСОБА_1 керував транспортним засобом, який обладнано ременями пасивної безпеки, при цьому водій та пасажир не були пристебнуті ременем безпеки, чим порушив п. 2.3 (В) ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною п`ятою статті 121 КУпАП (а.с.5).
Вважаючи зазначену постанову протиправною, ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом.
Оцінюючи спірні правовідносини, що виникли між сторонами, апеляційний суд враховує наступне.
Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення, зокрема, фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень.
Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» визначається Правилами дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (із змінами та доповненнями).
Згідно з пунктом 2.3 в) Правил дорожнього руху для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися в населених пунктах водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких унеможливлюють користування ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів.
Відповідно до частини п`ятої статті 121 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами.
Статтею 251 КУпАП  передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному    законом    порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються в тому числі    показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису,    а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до  ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.
Відповідно до ч. 1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
В силу положень ч.1 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ч.1 ст.75 КАС України достовірним є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а ч.1, 2 ст.76 КАС України передбачає, що достатнім є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування та суд вирішує питання про достатність доказів відповідно до свого внутрішнього переконання. 
Частинами 1, 2 ст.77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
В підтвердження правомірності приягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності відповідачем надано до суду відеозапис з нагрудної камери інспектора СРПП Кушніра В.О. 
Водночас, з наданого відеозапису неможливо однозначно встановити  наявність або відсутність в діях позивача об`єктивної сторони адміністративного  правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 121 КУпАП. Будь-яких інших доказів вчинення ОСОБА_1 даного адміністративного правопорушення відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, на якого відповідно до процесуального законодавства покладено обов`язок доведення правомірності своїх рішень та дій, не надано. 
У той же час, позивач і у позовній заяві, і у апеляційній скарзі наголошує на тому, що він та його пасажир були пристебнуті ременями безпеки.
Водночас, наданий апелянтом відеозапис не є належним та допустимим доказом відсутності вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 121 КУпАП України. Оскільки відеозапис з камери відеорестратора здійснено зі сторони вітрового скла автомобіля в бік напрямку руху, що унеможливлює огляд салону автомобіля, зокрема, водія та пасажирів.
Згідно зі ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.
Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 08 липня 2020 року у справі №463/1352/16-а вказав, що у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.
Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Суд зауважує, що об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 121 КУпАП є дії особи щодо порушення правил користування ременями безпеки. 
Водночас, можливість встановити, що позивач  під час керування транспортним засобом був пристебнутий ременем безпеки чи ні, відсутня. 
Таким чином, об`єктивну сторону адміністративного правопорушення, зазначеного в постанові серії БАБ №151829 від 16.07.2022, не підтверджено належними та допустимими доказами, що є підставою для визнання оскарженої постанови про адміністративне правопорушення щодо позивача протиправною та її скасування.
Отже, висновки суду першої інстанції по суті спору не відповідають встановленим у справі обставинам, що призвело до неправильного її вирішення, у зв`язку з чим апеляційну скаргу необхідно задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та задовольнити позов.
Відповідно до  статті 317 КАС України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Згідно з ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:
1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;
2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);
3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;
4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
З урахуванням вищенаведеного, оскільки відповідач не надав належних доказів вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.5 ст.121 КУпАП, тому оскаржувана постанова серії БАБ №151829  від 16.07.2022 підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення - закриттю.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 17 серпня 2022 року скасувати.
Ухвалити нове рішення, яким позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити .
Скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення серії БАБ №151829  від 16.07.2022 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.121 КУпАП і закрити справу про адміністративне правопорушення.
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення відповідно до ч.1 ст.272 КАС України.
Відповідно до ч.3 ст.272 КАС України судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтями 273-277, 282-286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.

Головуючий	 	 	Сапальова Т.В.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Капустинський М.М.    Ватаманюк Р.В.