ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 жовтня 2022 року
м. Київ
справа № 752/24170/20
провадження № 51-5228км21
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі: 
 
головуючого                                   ОСОБА_3
суддів                                               ОСОБА_4,  ОСОБА_5
за участю:
секретаря судового засідання   ОСОБА_6                    
прокурора                                       ОСОБА_7                                        
засудженого                                   ОСОБА_1 ,
захисників                                       ОСОБА_8 ОСОБА_9                                    
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги захисників ОСОБА_10 і ОСОБА_11  на вирок Київського апеляційного суду                       від 18 жовтня 2021 року у кримінальному провадженні № 12020100010004623 за обвинуваченням 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сімферополя АР Крим, жителя м. Києва, та
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Борислава Львівської області, жителя м. Києва,  
обох у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі - КК).
Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 09 лютого 2021 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 визнано винуватими та засуджено кожного               за ч. 2 ст. 185 КК до покарання у виді арешту на строк 3 місяці 20 днів.
Вирішено питання про долю речових доказів.
Районний суд установив, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 близько 19:00                      20 жовтня 2020 року, діючи за попередньою змовою групою осіб, повторно таємно викрали з магазину «Reserved», який знаходиться в торгівельному центрі «Океан Плаза» на вул. Антоновича, 176 у м. Києві, три зимові куртки та чоловічий плащ, чим завдали  ДП «ЛПП Україна» АТ «ЛПП» матеріальної шкоди на загальну суму 6796,80 грн.
18 жовтня 2021 року при перегляді вироку за апеляційною скаргою прокурора Київський апеляційний суд скасував це рішення в частині призначеного покарання та ухвалив новий вирок, яким визначив покарання у виді позбавлення волі - ОСОБА_1 на строк 1 рік, ОСОБА_2 на строк 2 роки. 
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційних скаргах, доводи яких є аналогічними, захисники ОСОБА_12 та ОСОБА_13 просять скасувати вирок апеляційного суду та призначити новий розгляд у цьому суді через суворість призначеного покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та даним особи засуджених.  
Захисник ОСОБА_12 у касаційній скарзі вказує, що суд апеляційної інстанції не повністю врахував характеризуючі дані про особу засудженого ОСОБА_1 дані, досліджені під час судового розгляду. Зокрема, обставини, які пом`якшують покарання - щире каяття ОСОБА_1 у вчиненому, фактична відсутність завданих збитків, через повернення викраденого майна власнику, наявність на його утриманні двох малолітніх дітей, а також те, що з часу звільнення з-під варти 09 лютого 2021 року останній будь-яких правопорушень (кримінальних чи адміністративних) не вчиняв, працював.
Захисник ОСОБА_13 у своїй касаційній скарзі зазначає, що суд апеляційної інстанції не обґрунтував належним чином свого рішення, і при призначенні покарання ОСОБА_2 залишив поза увагою, той факт, що у справі відсутні  обставини, які обтяжують покарання, останній у вчиненому щиро розкаявся, має постійне місце проживання, вагітну дружину та працює. 
З урахуванням цього захисники стверджують, що вирок апеляційного суду не відповідає вимогам статей 370 та 420 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК). 
Позиція учасників в суді касаційної інстанції
У судовому засіданні захисники та засуджений ОСОБА_1 вимоги касаційних скарг підтримали.
Прокурор виступила проти задоволення касаційної скарги і просила залишити вирок апеляційного суду залишити без зміни
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку про таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. 
Згідно зі ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Згідно з положеннями статей 418, 419, 420 КПК судові рішення суду апеляційної інстанції ухвалюються в порядку, передбаченому статтями 368-380 цього Кодексу. Ухвала суду апеляційної інстанції, окрім іншого, має містити короткий зміст доводів особи, яка подала апеляційну скаргу, а при залишенні апеляційної скарги без задоволення - підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою, а також викладаються докази, що спростовують її доводи.
Як убачається з матеріалів провадження, предметом розгляду суду апеляційної інстанції була апеляційна скарга прокурора, в якій він зазначав про неправильне застосування місцевим судом закону України про кримінальну відповідальність (без урахування положень ст. 73 КК) та невідповідність призначеного засудженим покарання, через м`якість.  
За правилами статей 50, 65 ККособі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.
При перегляді вироку суд апеляційної інстанції встановив, що суд першої інстанції допустився помилки при призначенні засудженим покарання, без урахування положень ст. 73 КК, призначивши покарання у місяцях та днях.
Приймаючи рішення про часткове задоволення вимог апеляційної скарги прокурора, скасування вироку в частині призначеного покарання та при ухваленні нового вироку, апеляційний суд узяв до уваги тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особи засуджених, які раніше вже притягувались до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів, а ОСОБА_2 відбував покарання реально, і знову вчинили новий умисний злочин проти власності, посередньо характеризуються за місцем проживання, на обліку у нарколога та психіатра не перебувають, обоє працюють, ОСОБА_1 має на утриманні двох малолітніх дітей.
При цьому, поза увагою апеляційного суду не залишилось і те, що                      ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у вчиненому щиро розкаялись, що суд врахував як обставину, яка пом`якшує покарання, а також відсутність обставин, які його обтяжують.
З урахуванням усіх обставин, апеляційний суд призначив кожному  з засуджених покарання у виді позбавлення волі у розмірі наближеному до мінімального, передбаченому санкцією статті кримінального закону за вчинений ними злочин.
Тобто, при призначенні покарання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 суд апеляційної інстанції фактично взяв до уваги ті самі обставини на які посилаються захисники у касаційних скаргах. 
Таким чином, при призначенні покарання засудженим апеляційний суд дотримався основних засад і принципів призначення покарання, передбачених статтями 50 та 65 КК, а призначене цим судом ОСОБА_1 і ОСОБА_2 покарання є справедливим, необхідним й достатнім для їхнього виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Вирок апеляційного суду є належним чином обґрунтований та вмотивований і за змістом відповідає вимогам статей 370 та 420 КПК.
З урахуванням наведеного підстав для задоволення касаційних скарг захисників колегія суддів не вбачає.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційні скарги захисників ОСОБА_10 та ОСОБА_11 залишити без задоволення, а вирок Київського апеляційного суду від 18 жовтня 2021 року щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_2 без зміни.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

___________________                     ____________________                    ____________________
ОСОБА_14                    ОСОБА_15                          ОСОБА_16