КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

№ справи: 760/19445/21
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/9319/2022
Головуючий у суді першої інстанції: Цукуров В. П.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
27 жовтня 2022 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:
                  головуючого - Немировської О.В. 
                  суддів - Махлай Л.Д., Ящук Т.І.,
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 
за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства «Акцент-Банк» - Омельченка Євгена Володимировича на рішення Солом`янського районного суду м.Києва від 06 липня 2022 року, 
 
встановив:
у липні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість у розмірі 25 362 грн. 66 коп., посилаючись на те, що між сторонами 02 вересня 2019 року було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку. Внаслідок неналежного виконання відповідачем умов договору станом на 18 червня 2021 року утворилась заборгованість, яка складається з 20 043 грн. 48 коп. заборгованості за тілом кредиту та 5 319 грн. 18 коп. заборгованості за відсотками за користування кредитом.
Рішенням Солом`янського районного суду м.Києва від 06 липня 2022 року у задоволенні позову було відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.  
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. 
Звертаючись до суду з даним позовом,  позивач посилався на те, що між ним та ОСОБА_1 02 вересня 2019 року було укладено договір про надання банківських послуг, за умовами якого відповідач отримав кредитний ліміт на картковий рахунок. Відповідач порушив взяті на себе зобов`язання щодо внесення коштів на погашення кредиту, в результаті чого виникла заборгованість, яка складається з 20 043 грн. 48 коп. заборгованості за тілом кредиту та 5 319 грн. 18 коп. заборгованості за відсотками за користування кредитом.
Рішенням Солом`янського районного суду м.Києва від 06 липня 2022 року у задоволенні позову було відмовлено.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було надано належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження видачі відповідачу кредитної картки, використання останнім кредитних коштів, а також погодження істотних умов кредитного договору. Такий висновок суду є законним та обґрунтованим, відповідає встановленим у справі обставинам. 
У своїй апеляційній скарзі позивач посилається на те, що судом першої інстанції не було враховано те, що між сторонами було укладено кредитний договір шляхом приєднання відповідача до Умов та правил надання банківських послуг, відповідач висловив бажання отримати кредит та власним підписом засвідчив, що він ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами обслуговування кредитних карток «Універсальна». Також позивач посилався на те, що відповідач отримав паспорт споживчого кредиту, який містить вичерпні дані про умови кредитування.
В частинах 1 та 2  статті 207 ЦК України закріплено, що правочин вважається вчиненим у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). 
Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору відповідно до ч. 1  статті 638 ЦК України є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_1 шляхом заповнення Анкети-заяви 02 вересня 2019 року уклав з АТ «Акцент Банк», договір про надання банківських послуг (а.с.7). Зі змісту даної Анкети-заяви вбачається, що відповідач ознайомився з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку та погодився з тим, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. 
Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. 
В ч. 1 та 2 ст. 1054 ЦК України  закріплено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Так, в ході розгляду справи у суді першої інстанції позивачем було надано копію Анкети-заяви від імені ОСОБА_1 , витяг з Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів обслуговування кредитних карт «Зелена». 
Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 02 вересня 2019 року відповідач  ОСОБА_1 підписав паспорт споживчого кредиту, в якому підтвердив, що отримав та ознайомився з інформацією   про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, наданих виходячи із обраних ним умов кредитування.
Пунктом 3 паспорту споживчого кредиту визначено основні умови кредитування відновлювальної кредитної лінії, шляхом встановлення кредитного ліміту на кредитній картці до 50 000 грн. (по картці «Універсальна»), до 100 000 грн. (по картці «Універсальна Голд») та до 200 000 грн. (по картці «Зелена») наданого на споживчі потреби, та встановлено строк договору і кредитування до 240 місяців  з процентною ставкою до 44,4 % відсотків річних (по картці «Зелена» та «Універсальна Голд») та 46,8% річних (по картці «Універсальна»).
Відповідно до порядку повернення кредиту, передбаченого п. 5 паспорту споживчого кредиту, встановлено розмір платежів та їх сплату, що здійснюється щомісяця до 25 числа поточного місяця в розмірі 5% від заборгованості на кінець попереднього місяця, але не менше 100 грн.
Підписаний сторонами 02 вересня 2019 року паспорт споживчого кредиту є тією інформацією, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (Стандартизована форма), викладений у формі відповідно до Додатку 1 до Закону України «Про споживче кредитування».
Закон України «Про споживче кредитування», який набрав чинності 10 червня 2017 року та діяв на час підписання ОСОБА_1 та позивачем паспорту споживчого кредиту, визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері.
Згідно із п. 1 ч. 1 Закон України «Про споживче кредитування»  договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.
Стаття 9 Закону України «Про споживче кредитування» визначає інформацію, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит. До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту.
Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті ( ч. 2 ст. 9 Закону).
Частиною 3 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» визначено інформацію, що надається кредитодавцем споживачу, також і в разі укладення договору про споживчий кредит у формі кредитування рахунку (п. 12).
Отже, зважаючи на наявність підписаного сторонами 02 вересня 2019 року паспорту споживчого кредиту, який відповідає формі та змісту, визначеного для нього Додатком 1 Закону України «Про споживче кредитування», АТ «Акцент-Банк» та ОСОБА_1 мали намір укласти договір споживчого кредитування.
Відповідно до ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» у редакції, чинній на час підписання ОСОБА_1 та позивачем паспорту споживчого кредиту, договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами.
Примірник укладеного в електронному вигляді договору про споживчий кредит та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця.
Статтею 12 Закону України «Про споживче кредитування»  визначено умови договору про споживчий кредит.
Однак, матеріали справи не містять договору про споживчий кредит, укладеного між сторонами в даній справі після підписання паспорту споживчого кредиту 02 вересня 2019 року, а додана позивачем до позову Анкета-заява, підписана відповідачем, та Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Зелена» та Умов та Правил надання банківських послуг не є договором про споживчий кредит в розумінні Закону України «Про споживче кредитування».
Отже, паспорт споживчого кредиту відповідно до Закону України «Про споживче кредитування» є інформацією, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит, який повинен відповідати формі, визначеній ст.13 цього Закону. Включення позивачем паспорту споживчого кредиту в Умови та правила надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк», суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Також суд звертає увагу на те, що в розділах 4 паспорту споживчого кредиту дано визначення, що загальна вартість кредиту є орієнтовною, реальна річна процентна ставка обчислена на основі припущення. В розділі  7 вказаного паспорту зазначається, що ця інформація зберігає чинність та є актуальною до 01 січня 2020 року.
Посилання позивача на те, що відповідач підписав паспорт споживчого кредиту, як на підставу для задоволення позову, є необґрунтованим, оскільки  Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20 указав, що способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Тобто договір має бути укладено після, а не до підписання паспорту споживчого кредиту.
За таких обставин підстави вважати, що між сторонами було укладено договір споживчого кредиту із досягненням згоди щодо усіх істотних умов кредитування, відсутні.
Надання позивачем витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Зелена» не свідчить про видачу відповідачу саме такого виду кредитної картки. Крім того, матеріали справи взагалі не містять будь-яких доказів на підтвердження видачі ОСОБА_5 кредитної картки та відкриття поточного рахунку, про що судом першої інстанції зроблено вірний висновок.
Також позивачем не надано до суду доказів ознайомлення 
ОСОБА_1 з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, що в сукупності із анкетою-заявою, свідчило б про укладений у належній формі договір про надання банківських послуг.
З наданих до суду витягів неможливо встановити, чи діяли відповідні умови та тарифи станом на момент укладення між сторонами договору про надання банківських послуг, а тому підстави вважати, що позивачем доведено, що відповідачу було запропоновано конкретні Умови та правила надання банківських послуг і Тарифи, витяги з яких надано до суду першої інстанції, відсутні.
В постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року (справа №342/180/17) зазначається, що в такому випадку неможливо застосовувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір,  умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим позивачем в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-якій редакції, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у Анкеті-заяві домовленості сторін про розмір кредиту та сплату відсотків за користування кредитними коштами свідчить про недоведеність позовних вимог в цій частині.
Крім того, Велика Палата Верховного Суду вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. 
Відповідно до  ст. 8 Конституції України в Україні визнається та діє принцип верховенства права. Основними засадами цивільних відносин в ст. 3 ЦК України закріплені, зокрема, свобода договору, справедливість, добросовісність та розумність. 
Також суд звертає увагу на те, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положеннями закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (в редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75.
Разом з тим, до суду першої інстанції виписка по рахунку відповідача надана не була. Твердження позивача про те, що розрахунок заборгованості відповідача, виконаний самим банком, є достатнім доказом використання ОСОБА_1 кредитних коштів та розміру його заборгованості, є неспроможними. Сам по собі розрахунок не підтверджує виникнення між сторонами кредитних правовідносин та наявність у відповідача заборгованості та її дійсний розмір.
При зверненні до суду апеляційної інстанції зі скаргою позивачем було надано виписку по рахунку, відкритому на ім`я ОСОБА_1 за період з 01 жовтня 2019 року по 01 вересня 2021 року. Вказаний доказ всупереч вимогам ч. 5 ст. 177 ЦПК України, якою встановлено обов`язок позивача додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, до суду першої інстанції не надавались, як і докази, які б свідчили про виявлення відповідачем бажання оформити кретину картку із встановленням кредитного ліміту та фактичного її отримання. Позивач при зверненні до суду з позовом просив суд розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, про наявність у нього будь-яких доказів, які не надано до позовної заяви, не заявляв. Доводів про те, у зв`язку з цим нові докази були подані до суду апеляційної інстанції, а не при зверненні до суду з позовом, апеляційна скарга не містить.
Статтею 375 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права
Таким чином, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення слід залишити без змін. 
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382 ЦПК України, суд
 
постановив:
апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Акцент-Банк» - Омельченка Євгена Володимировича залишити без задоволення, а рішення Солом`янського районного суду м.Києва від 06 липня 2022 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.
 
Головуючий                                                
 
Судді