КИЇВСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД

Унікальний номер справи 756/605/22
Апеляційне провадження № 22-ц/824/8512/2022
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М                            У К Р А Ї Н И
 
 04 жовтня 2022 року                                                                                   м. Київ
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
             судді - доповідача                                 Білич І.М.
             суддів                                                      Коцюрби О.П., Слюсар Т.А.
             при секретарі                                          Рагушіна І.В.
             за участі: відповідача                              ОСОБА_1           
                      
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 01 червня 2022 року, ухвалене  під головуванням судді Оболонського районного суду м. Києва Ткач М.М.,
у цивільній справі № 756/605/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,-
 
в с т а н о в и л а:
 
            У січні 2022 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.
            В обґрунтування заявленої вимоги зазначав, що перебуває у шлюбі з ОСОБА_1 з 06  жовтня 1985 року. Від шлюбу сторони мають повнолітніх дітей -  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають окремо. Зазначав, що шлюбні відносини між сторонами припинилися більше п`яти років тому, спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, різних поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства та виховання дітей, сторонами втрачено почуття любові, поваги один до одного, взаємодопомоги та підтримки, тому просив суд задовольнити заявлені позовні вимоги.
 
Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 01 червня 2022 року позов ОСОБА_2 задоволено.
Розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрований 06 жовтня 1985 року Міським відділом запису актів громадянського стану м. Жмеринка Вінницької області, актовий запис №326.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права подала апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої просила суд рішення скасувати та закрити провадження у даній справі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначала, що суд першої інстанції не взяв до уваги факту відсутності спору між сторонами, оскільки скаржник не заперечувала проти розірвання шлюбу в органах РАЦС. При цьому, ОСОБА_1 подавала клопотання про закриття провадження у справі у зв'язку з відсутністю спору, однак суд не врахував зазначені доводи, чим допустив порушення норм матеріального та процесуального права. Вказуючи також на порушення строків розгляду справи, невідповідність судового процесу нормам законодавства.
Також, суд першої інстанції розглянув справу за її відсутності при наявності клопотання про відкладення розгляду справи, чим порушив право на участь у розгляді справи.
 
              Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому ОСОБА_2 заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, вважав рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим та просив залишити його без змін. Аргументи скаржника вважав безпідставними, так як в апеляційній скарзі відповідач викладає не фактичні обставини та події, а свої уявлення та бажання, які не є об`єктивними та не відповідають дійсності. Зважаючи на принцип рівності  жінки та чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємна. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а й під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу. Подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим, і його збереження в будь-якій формі суперечитиме його правам та інтересам. Відповідач  має на праві власності   як об`єкти нерухомого так і рухомого майна, цінні папери, тому її посилання на скрутне матеріальне становище щодо необхідності в сплаті судового збору є надуманим. Посилаючись на тяганину щодо розгляду справи вважає, що відповідач безпідставно не враховує при цьому  військової агресії, яка триває в Україні та своєї поведінки  за час знаходження справи в провадженні суду першої інстанції.  Враховуючи стан здоров`я (онкологічне захворювання) в якому він перебуває, небажання відповідача надавати йому допомогу, він був вимушений з грудня 2021 року переїхати до м. Одеси та продовжувати лікування там.
 
У судовому засіданні   ОСОБА_1 підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити з наведених в ній підстав. Зазначивши, що позивач без будь-яких  попередніх розмов з нею та можливих домовленостей щодо вирішення питання розірвання шлюбу  не в судовому порядку звернувся до суду. Зазначивши в своїй заяві надумані обставини щодо причин його розірвання після такого тривалого часу  перебування у шлюбі не зважаючи на те, що вони не мали ніяких майнових спорів щодо спільного майна подружжя, тим більше щодо виховання дітей, які на момент звернення з позовом вже давно є повнолітніми. Тобто судом першої інстанції безпідставно не було взято до уваги її пояснення та заяви щодо відсутності спору, а відтак наявності правових підстав для закриття провадження. Розгляд справи  привів до покладення на неї витрат щодо сплати судового збору, що є непомірним тягарем в її матеріальному становищі виходячи з доходів які вона реально отримує у вигляді пенсії. Всі доводи позивача викладені в відзиві щодо її статків не відповідають дійсності. Так як фактично позивач уже здійснює поділ спільного майна подружжя., забравши частину.
ОСОБА_2  будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання суду не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.
Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності позивача в силу вимог  ст. 372 ЦПК України.           
 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
 
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що  збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою для шлюбу. Враховуючи, що позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем,  а причини, що спонукають наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими, суд вважав, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам. 
 
              Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі та наявні в матеріалах справи докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон який їх регулює.
 
Так, судом при розгляді справи встановлено, що 06 жовтня 1985 року між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_4 , був зареєстрований шлюб Міським відділом запису актів громадянського стану м. Жмеринка Вінницької області, актовий запис №326, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 від 06 жовтня 1985 року.
Від шлюбу сторони мають повнолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
 
Відповідно до ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.
Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ч.1 ст.24 СК України).
Частинами 3, 4 ст.56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.
За змістом ч.3 ст.109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.
Відповідно до ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у рішення суду у справі про розірвання шлюбу, зокрема, має бути зазначено дату й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім`ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС.
 
Таким чином, шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.
 
Позивач, звертаючись до суду з даним позовом посилався на те, що відносини між ним та відповідачем не склались через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства та виховання дітей. Внаслідок чого втрачено почуття любові, поваги один до одного, взаємодопомоги та підтримки у зв`язку з чим подальше збереження шлюбу суперечить його інтересам, принципу добровільності шлюбу та є неможливим.
Звертаючись з апеляційною скаргою відповідач вказувала на те, що не вбачає за доцільне вирішення даної вимоги у судовому порядку, оскільки вона не заперечувала проти розірвання шлюбу в органах РАЦС,  відтак провадження у справі підлягало закриттю з підстав відсутності предмету спору.
 
Колегія суддів  вважає, що зазначені доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування судового рішення, так як вони не ґрунтуються на нормах діючого законодавства та матеріалах справи.
Згідно до положень ст.105 СК України  припинення шлюбу можливе внаслідок його розірвання:
за ч. 1 даної статті  - шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя відповідно до ст.106 або одного із них відповідно до ст.107 цього Кодексу;
за ч.2 даної статті - шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною  заявою подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.109 цього Кодексу;
за ч.3 даної статті - шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу.
 
Відповідно ч. 1 ст.110 СК України  позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відтак, подання  ОСОБА_2 позовної заяви  про розірвання шлюбу до суду повністю узгоджується з нормами СК України, так як останній скористався своїм правом на  припинення шлюбу внаслідок його розірвання саме в такий спосіб. Відтак, правових підстав для повернення позову позивачу на час надходження позовної заяви до суду не було.
 
Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.
Пунктом 2 ч.1 ст.255 ЦПК України встановлено, що суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.
Поняття «юридичний спір» має тлумачитися широко, з урахуванням підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, ЄСПЛ зазначив, що відповідно до духу Конвенції поняття «спір про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.
Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Предмет позову розуміють як певну матеріально-правову вимогу позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.
Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.
Тобто правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.
З огляду на викладене відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.
Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або спірні питання врегульовано самими сторонами.
Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і після відкриття провадження у справі, коли на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.
 
Враховуючи, що на час розгляду справи в суді першої інстанції позивач підтримав свій позов та просив суд його задовольнити, колегія суддів вважає, що у суду не було правових підстав для задоволення клопотання відповідача щодо закриття провадження у даній справі з підстав відсутності предмету спору.
 
Встановивши, що сім`я фактично розпалась та зберегти її неможливо, оскільки збереження сім`ї призведе до порушення інтересів кожного з подружжя, беручи до уваги також те, що відповідач не заперечувала проти розірвання шлюбу, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції враховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою (ст.51 Конституції України), дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, що відповідає вимогам ст.ст.24, 56 СК України.
 
Посилання в апеляційній скарзі на те, що розірвання шлюбу в судовому порядку є незаконним, оскільки розмір судового збору, який покладено судом на відповідача є для неї матеріальним навантаженням не знайшли доказового  підтвердження у ході  апеляційного розгляду у відповідності до вимог передбачених положеннями ст. ст. 76-81 ЦПК України.
 
Доводи апеляційної скарги щодо розгляду справи за відсутності ОСОБА_1 , враховуючи наявність клопотання скаржника про відкладення розгляду справи не можуть бути підставою для скасування судового рішення за правилами  п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України. Оскільки, як вбачається з матеріалів, судове засідання відкладалося неодноразово, при цьому, суд розглянув справу по суті за наявності належного повідомлення сторін, відзиву та враховуючи розумність строків розгляду справи.
 
Слід також зазначити, що оскаржуючи рішення суду першої інстанції відповідач у апеляційній скарзі не навів обґрунтованих мотивів, які б свідчили про неправильність висновків суду щодо наявності підстав для розірвання шлюбу.  
 
Вирішуючи спір, суд першої інстанції з`ясував узагальнені причини фактичного припинення шлюбу та мотиви, на підставі яких дійшов висновку про те, що збереження сім`ї є неможливим, тоді як доводи відповідача зводяться до незгоди з рішенням суду, що не впливають на правильність встановлених судом фактичних обставин справи та його висновків.
 
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для  його скасування з доводів викладених в апеляційній скарзі нема. 
 
Керуючись ст.ст. 368, 372, 374, 375, 381-384, 387 ЦПК України, колегія суддів,-
 
            п о с т а н о в и л а:
 
            Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
            
Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 01 червня 2022 року залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржено у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом  тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення. 
Повний текст постанови складено 13 жовтня 2022 року.

Суддя-доповідач:                                                                
 
Судді: