Постанова                                    
Іменем України                    
 
07 жовтня 2022 року                                
м. Київ
 
справа № 401/4103/14-ц
 
провадження № 61-3987св22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Воробйової І. А.,             Черняк Ю. В.,
 
учасники справи:
заявник - ОСОБА_1 ,
суб`єкт оскарження - державний виконавець Світловодського відділу державної виконавчої служби в Олександрійському районі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Невкритого Олега Андрійовича, 
стягувач - ОСОБА_2 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 22 грудня 2021 року у складі судді Волошиної Н. Л. та постанову Кропивницького апеляційного суду від 24 березня 2022 року у складі колегії суддів:               Мурашка С. І., Голованя А. М., Карпенка О. Л.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.     Описова частина 
 
Короткий зміст скарги
 
У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Світловодського відділу державної виконавчої служби в Олександрійському районі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Невкритого О. А., стягувач - ОСОБА_2 .
 
Скарга мотивована тим, що постановою державного виконавця                              від 12 листопада 2014 року було відкрито виконавче провадження                            № 4542107 про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини зі щомісячного доходу, але не менше 30 %                                   від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи                         з 16 вересня 2014 року і до повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 .
 
Зазначав, що є фізичною особою - підприємцем та займається дослідженням і експериментальними розробками у сфері інших природничих і технічних наук та діяльністю у сфері інжинірингу, геології та геодезії і наданням послуг технічного консультування в цих сферах.
 
У нього утворилась заборгованість зі сплати аліментів, яка за розрахунком державного виконавця станом на 01 листопада 2021 року становить 100 225,56 грн.
 
Не погоджуючись з даним розрахунком він звернувся до виконавчої служби із заявою про перерахунок заборгованості, однак, 04 листопада 2021 року отримав письмове повідомлення про відмову в цьому.
 
Посилався на висновок експерта № 15 від 08 листопада 2021 року, за змістом якого за період з 16 вересня 2014 року до 01 листопада 2021 року аліменти в розмірі 30 % прожиткового мінімуму, встановленого для дітей віком від 6 до 18 років, належної до сплати, становить в загальній сумі                43 371,50 грн з урахуванням чистого доходу, задекларованого                         ОСОБА_1 за період з вересня по грудень 2020 року у розмірі 45 562,80 грн.
 
Вважав, що державний виконавець безпідставно нарахував йому значно більшу за розміром заборгованість по аліментам і незаконно відмовив                   в проведенні її об`єктивного перерахунку.
 
Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просив суд визнати дії державного виконавця Світловодського відділу державної виконавчої служби в Олександрійському районі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), а саме - відмову у об`єктивному перерахунку заборгованості по аліментним платежам - неправомірними та зобов`язати його усунути дане порушення шляхом зменшення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у виконавчому провадженні № 4542107 розміру заборгованості по аліментним платежам на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зі 100 225, 56 грн до 43 371,80 грн відповідно до висновку експерта № 15 від 08 листопада 2021 року.
 
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції
 
Ухвалою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області     від 22 грудня 2021 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.
 
Судове рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що суми заборгованості зі сплати аліментів (до 24 вересня 2020 року) правильно визначались державним виконавцем на підставі частини другої статті 195 СК України, як для особи, яка не працює, виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. При цьому районний суд взяв до уваги відомості, отримані від Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, Пенсійного фонду України (далі - ПФУ), Державної податкової служби, де зазначено, що ОСОБА_1 в органах ПФУ на обліку не перебував, пенсії не отримував, не працював за трудовими та цивільно-правовими договорами, до часу реєстрації 24 вересня 2020 року фізичною особою - підприємцем і отримання ним доходу як самозайнятою особою.
 
Суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_1 з 24 вересня 2020 року був зареєстрований фізичною особою - підприємцем, яка перебуває на спрощеній системі оподаткування та сплачує Єдиний соціальний внесок,                  в зв`язку із чим нарахування продовжено за правилами частини другої статті 195 СК України.
 
Крім того, суд відхилив доводи ОСОБА_1 про необхідність проведення перерахунку розміру аліментів та приведення розрахунку заборгованості                   у відповідність до висновку експерта Ліхтіної Л. Р. № 15 від 08 листопада 2021 року, оскільки він не є належним доказом, а фактично є математичним розрахунком 30 відсотків прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до  18 років, не узгоджується з вимогами статті 195 СК України.
 
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції 
 
Постановою Кропивницького апеляційного суду від 24 березня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 22 грудня 2021 року - без змін.
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції на підставі всебічно з`ясованих обставин справи, правильно застосувавши норми матеріального та процесуального права, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця.
При цьому, суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги висновок експерта № 15 від 08 листопада 2021 року, адже він фактично є математичним розрахунком 30 відсотків прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років та не узгоджується з вимогами статті 195 СК України.
 
Апеляційний суд зазначив, що наявність наказу № 61 від 30 жовтня               2010 року, виданого директором НВПП «Апогей» Дубовиком А. І.,                            як одноосібним власником підприємства, про здійснення ним обов`язків керівника (директора) цього підприємства з 01 листопада 2010 року без отримання грошової винагороди, не є належним доказом підтвердження працевлаштування заявника та спростовуються відомостями Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, Пенсійного фонду України, Державної податкової служби.
Крім того апеляційний суд відхилив доводи ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції не отримав від державного виконавця інформації про методику нарахування боржнику заборгованості по аліментам та залишив поза увагою те, що державний виконавець фактично розрахував дану заборгованість суто зі своїх особистих міркувань, оскільки вважав їх необґрунтованими, адже державний виконавець, обраховував заборгованість за аліментними платежам відповідно до вимог статті 195 СК України та Закону України «Про виконавче провадження».
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить ухвалу Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 22 грудня 2021 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 24 березня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким скаргу задовольнити у повному обсязі.

 

 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що суди попередніх інстанцій дійшли неправильних висновків про відсутність підстав для задоволення його скарги та здійснення перерахунку розміру аліментів.
 
Підставою касаційного оскарження зазначених судових рішень                         ОСОБА_1 вказує те, що суди неправильно оцінили подані сторонами докази, неповно встановили обставин справи. Звертає увагу на те, що державний виконавець обрахував заборгованість по аліментним платежам як з непрацюючого, виходячи із середнього заробітку працівника для даної місцевості, у той час, коли він був працевлаштований. Зазначає, що відсутність інформації про сплату податків та інших відрахувань не є підставою рахувати його непрацюючою особою. Вважає, що єдиним способом збільшення розміру аліментів є звернення стягувача з позовом відповідно до вимог статті 192 Сімейного кодексу України.
 
Відзив на касаційну скаргу учасники справи не подали.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
У травні 2022 року касаційна скарга надійшла до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 червня 2022 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі, витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.
 
У вересні 2022 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Фактичні обставини, встановлені судами
 
06 листопада 2014 року Світловодським міськрайонним судом Кіровоградської області видано виконавчий лист у цивільній справі                       № 401/4103/14-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі ј частки від усіх видів щомісячного доходу відповідача, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16 вересня 2014 року до повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 включно (а. с. 95).
 
Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Світловодського міськрайонного управління юстиції від 12 листопада                 2014 року відкрито виконавче провадження за вказаним виконавчим листом (ВП № 45421079) (а. с. 98).
 
Згідно з довідкою-розрахунком за вих. № 28835 від 03 листопада 2021 року, виданої державним виконавцем Світловодського ВДВС                                                   в Олександрійському районі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Невкритим О. А. заборгованість ОСОБА_1 за аліментами згідно з виконавчим листом № 401/4103/14-ц від 06 листопада 2014 року станом на 01 листопада 2021 року складає               100 225,56 грн (а. с. 191-192).
 
Відповідно до довідки-розрахунку за вих. № 24183 від 16 вересня 2021 року, виданої державним виконавцем Світловодського ВДВС в Олександрійському районі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Невкритим О. А. заборгованість                  ОСОБА_1 за аліментами згідно з виконавчим листом № 401/4103/14-ц від 06 листопада 2014 року станом на 01 вересня 2021 року складає                  135 332,19 грн (а. с. 153-154).
 
Заявою ОСОБА_1 за вх. № 9032/19 від 28 вересня 2021 року підтверджується факт звернення останнього з вимогою до начальника Світловодського МР ВДВС Південно-Східного МРУ МЮ (м. Дніпро) про перерахунок раніше нарахованих аліментів як непрацюючій людині, оскільки ОСОБА_1 працевлаштований у Науковому виробничому приватному підприємстві (далі - НВПП) «Апогей» та працює на посаді керівника підприємства без отримання грошової винагороди (а. с. 174, 177).
 
У відповідь на заяву про перерахунок аліментів за вих. № 28836                           від 03 листопада 2021 року державний виконавець повідомив ОСОБА_1 про відсутність підстав для задоволення заяви. За відомостями, отриманими від Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, Пенсійного фонду України, Державної податкової служби заявник ОСОБА_1 в органах ПФУ на обліку не перебуває, пенсії не отримує, не працює за трудовими та цивільно-правовими договорами,               не має місця роботи, до часу реєстрації боржника фізичною особою -підприємцем і отримання ним доходу як само зайнятою особою,                                в Державному реєстрі фізичних осіб була відсутня інформація щодо сум доходу, нарахованого (сплаченого) податковим агентом на користь платників податку, та сум утриманого з них податку (а. с. 178).
 
Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
  
Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.
 
Відповідно до абзацу частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій              не спростовують.
 
Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. 
 
У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
 
Частиною першою та третьою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що порядок стягнення аліментів визначається законом. Визначення суми заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частки від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України.
 
Відповідно до частини восьмої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» спори щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.
 
У статті 195 СК України передбачено порядок визначення заборгованості за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу).
 
Згідно із частиною третьою статті 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.
 
Системний аналіз вказаних норм права дає підстави дійти висновку про те, що законодавець визначив обов`язок державного виконавця обчислювати розмір заборгованості за аліментами і водночас імперативно закріпив,               що у разі незгоди заінтересованої особи з визначеним (обчисленим) державним виконавцем розміром заборгованості за аліментами спір вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.
 
Право та порядок на звернення до суду за захистом прав, свобод чи законних інтересів визначається процесуальним законом.
 
ЦПК України визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.
 
Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
 
Відповідно до статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
 
Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_1 , районний суд,                              з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, вважав, що здійснений державним виконавцем розрахунок заборгованості зі сплати аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є правильним.
 
З такими висновками судів попередніх інстанцій колегія суддів погоджується та вважає, що оскаржувані судові рішення суду апеляційної інстанції відповідають вимогам статей 263-265 ЦПК України, отже, підстав для їх скасування немає.
 
Відповідно до частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
 
Статтею 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження  мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи обов`язки.
 
Отже, боржник вправі звернутися до суду зі скаргою щодо розміру, способу виконання рішення суду зі сплати аліментів у порядку виконання судового рішення.
 
Суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що розрахунок розміру аліментів, здійснений державним виконавцем                  Дубовику А. І. у виконавчому провадженні № 4542107, відповідає положенням абзацу першого частини другої статті 195 СК України, у якій визначено, що заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.
 
Судами встановлено, що за даними реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового соціального страхування ОСОБА_1                      в органах Пенсійного фонду України в Кіровоградській області на обліку не перебуває, пенсії не отримує. При цьому відсутня інформація про те, що ОСОБА_1 працює за трудовими та цивільно-правовими договорами, місце роботи відсутнє.
Відповідно до інформації, отриманої від Державної податкової служби України, до часу реєстрації ОСОБА_1 фізичною особою - підприємцем і отримання ним доходу як самозайнятою особою, в Державному реєстрі фізичних осіб була відсутня інформація щодо сум доходу, нарахованого (сплаченого) податковим агентом на користь платників податку та сум отриманого з них податку.
 
З огляду на зазначене, скарга ОСОБА_1 є необґрунтованою, державним виконавцем правильно здійснено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів з урахуванням середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.
 
Суди попередніх інстанцій правильно відхилили доводи ОСОБА_1 про його працевлаштування директором НВПП «Апогей» та обґрунтовано зазначили, що здійснення ним обов`язків керівника (директора) цього підприємства з 01 листопада 2010 року без отримання грошової винагороди, не є належним доказом підтвердження працевлаштування та спростовуються відомостями Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, Пенсійного фонду України, Державної податкової служби.
 
При цьому колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про те, що наявний у матеріалах справи висновок експерта       Ліхтіної Л. Р. № 15 від 08 листопада 2021 року не є належним доказом           у справі, оскільки проведені у ньому розрахунки не узгоджуються з положеннями частини другої статті 195 СК України.
 
З огляду на зазначене, висновки судів попередніх інстанцій про  правомірність дій державного виконавця є правильними, оскільки здійснені при повному дослідженні всіх обставин справи.
 
Колегія суддів, проаналізувавши зміст судових рішень з точки зору застосування норми права, яка стала підставою для розгляду позову та вирішення справи по суті, дійшла висновку, що судами попередніх інстанцій ухвалено судові рішення відповідно до встановлених у справі обставин на підставі поданих сторонами доказів.
 
Суд касаційної інстанції не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів                                   є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. 
 
Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).
 
З огляду на зазначене, висновки судів попередніх інстанцій відповідають нормам процесуального права, а оскаржувані судові рішення ухвалено з дотриманням положень статей 263-265 ЦПК України, відтак, скасуванню не підлягають.
 
Інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи й зводяться до переоцінки судом доказів, що на підставі вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.
 
Наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків судів попередніх інстанцій та не дають підстав вважати, що судами порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у касаційній скарзі заявник.
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Оскільки доводи касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень не впливають, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.
 
З огляду на те, що касаційна скарга залишається без задоволення, розподіл судових витрат не здійснюється.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Ухвалу Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області                    від 22 грудня 2021 року та постанову Кропивницького апеляційного суду             від 24 березня 2022 року залишити без змін. 
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді: | | Р. А. Лідовець     І. А. Воробйова     Ю. В. Черняк