РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2022 року 
м. Рівне

Справа № 569/548/22
Провадження № 22-ц/4815/1150/22

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді : Гордійчук С. О., 
суддів: Хилевича С.В., Шимківа С.С.

учасники справи: 
позивач : ОСОБА_1 
відповідач: Комунальне підприємство «Рівненський обласний клінічний лікувально-діагностичний центр імені Віктора Поліщука» Рівненської обласної ради

розглянув в порядку письмового позовного провадження в м. Рівне апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 13 липня 2022 року, ухваленого в складі судді Гордійчук І.О., дата складання повного тексту рішення не вказана,  у справі  № 569/548/22
в с т а н о в и в  :
У січні 2022 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до Комунального підприємства «Рівненський обласний клінічний лікувально-діагностичний центр імені Віктора Поліщука» Рівненської обласної ради про стягнення невиплаченої заробітної плати при звільненні.
Позов мотивований тим, що під час її знаходження у трудових правовідносинах з відповідачем, на посаді молодшої медичної сестри, з січня 2021 року по листопад 2021 року, з боку останнього при звільненні не виплачена заробітна плата у розмірі 2425,18 грн відповідно до перевірки проведеної Управлінням держпраці у Рівненській області.
Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 13 липня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Рівненський обласний клінічний лікувально-діагностичний центр імені Віктора Поліщука» Рівненської обласної ради про стягнення невиплаченої заробітної плати при звільненні відмовлено .
В апеляційній скарзі, позивач, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. 
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач вказує, що рішення суду законне та обґрунтоване. Просить залишити його без зміни, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Таким вимогам судове рішення відповідає.
Встановлено, що згідно наказу №510-К про припинення трудового договору ОСОБА_1 звільнено 10.11.2021 року з посади молодшої медичної сестри у зв`язку із скороченням штату працівників на підставі п.1 ст.40 КЗпПП України.
При звільнені працівнику на розрахунковий рахунок надійшло 13373,91 грн., вказана сума включає заробітну плату за вересень 2021р., за жовтень 2021р, та листопад 2021р. Кошти у сумі 1605,23 грн перераховані 29.12.21р. на картковий рахунок після відшкодування відділенням виконавчої дирекції фонду соціального страхування України у Рівненській області.
Заборгованість по заробітній платі перед ОСОБА_1 відсутня (а.с.5).
Згідно із ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Працівник має право на оплату своєї праці своєчасно на підставі укладеного трудового договору (ст. 21 Закону «Про оплату праці»).
Згідно із ч. 5 ст. 97 КЗпП України, оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці.
Відповідно до ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Частиною 2 статті 233 КЗпП України встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Убачається, що 10.01.2022 року за заявою ОСОБА_1 . Управлінням Держпраці у Рівненській області проведено позаплановий захід державного нагляду (контролю) у формі перевірки щодо додержання законодавства про працю (оплати праці) за період з січня 2021 року по листопад 2021 року, за результатами якого складено акт №11а/13-01 від 17.01.2022 (а.с. 37-42). Із цього акту убачається, що заробітна плата нарахована за період з січня по серпень 2021 виплачена позивачу відповідно до платіжних доручень. Заборгованість за цей період відсутня. 
Заборгованість по заробітній платі нарахованій за вересень, жовтень та заробітна плата за листопад 2021 зарахована на розрахунковий рахунок позивача у сумі 13373,91 грн, що стверджується платіжним дорученням №168 від 22.11.2021.
Кошти у сумі 1605,23 грн перераховані на картковий рахунок позивача 29.12.21р. після відшкодування відділенням виконавчої дирекції фонду соціального страхування України у Рівненській області.
При цьому, відомостей про невиплату нарахованої заробітної плати позивачу у розмірі 2425,18 грн, або всіх належних їй сум при звільнені в матеріалах справи відсутні.
Враховуючи наведене суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
На підставі ст. 77 ЦПК України належними є докази, що містять інформацію щодо предмета доказування. 
Згідно положень ст.78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Статтею 88 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Тобто, усі докази є рівні між собою. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Однак це не означає, що усі докази мають однакове значення. Оцінка доказів як раз і полягає у тому, щоб визначитися, яким із них надати перевагу.
Таким чином, доводи апеляційної скарги проте, що акт №11а/13-01 від 17.01.2022 (а.с. 37-42) є недопустимим доказом не заслуговують на увагу, оскільки місцевий суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу у справі окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виніс рішення із дотриманням положень процесуального закону.
Акт №11а/13-01 від 17.01.2022 є одним із доказів, що підтверджує факт перерахування на картковий рахунок позивача належних їй сум в т.ч. заробітної плати і зазначені в ньому обставини відповідачем не спростовані. Крім того, указаний акт відповідачем не оскаржувався.
Посилання позивача у апеляційній скарзі на те, що місцевий суд не взяв до уваги докази надані позивачем, зокрема довідку про доходи  ОСОБА_1  від 10.12.2021 року, є безпідставними, оскільки з рішення суду вбачається, що вказаний доказ досліджений судом у взаємному зв`язку з іншими доказами по справі.
Інші доводи апеляційної скарги не можуть бути підставами для скасування судового рішення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм матеріального та процесуального права. 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 368, 369, 374, 375,382-384 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 13 липня 2022 року залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 10 листопада 2022 року.

Головуючий:                      

Судді: