ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2022 р. 	Справа № 480/5471/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Подобайло З.Г.,
Суддів: Григорова А.М. ,  Бершова Г.Є. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Відділу Урядового фельд`єгерського зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації в місті Сумах на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 25.11.2021, головуючий суддя І інстанції: О.В. Соп`яненко, м. Суми, повний текст складено 25.11.21  по справі № 480/5471/21
за позовом                 ОСОБА_1  
до                Відділу Урядового фельд`єгерського зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації в місті Сумах                        
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Відділу Урядового фельд`єгерського зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації в місті Сумах, в якому просить суд: визнати протиправною бездіяльність Відділу Урядового фельд`єгерського зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації в місті Сумах щодо ненадання ОСОБА_1 оновленої довідки про вартість речового майна, що належить до видачі із включенням повного переліку речового майна, право на яке ОСОБА_1 отримав з 01.05.2005 по 31.12.2020; зобов`язати Відділ Урядового фельд`єгерського зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації в місті Сумах видати ОСОБА_1 оновлену довідку про вартість речового майна, що належить до видачі із включенням повного переліку речового майна, право на яке ОСОБА_1 отримав з 01.05.2005 по 31.12.2020; визнати протиправною бездіяльність Відділу Урядового фельд`єгерського зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації в місті Сумах щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації вартості за неотримане речове майно з урахуванням повного переліку речового майна, право на яке ОСОБА_1 отримав з 01.05.2005 по 31.12.2020; зобов`язати Відділ Урядового фельд`єгерського зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації в місті Сумах нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно з урахуванням повного переліку речового майна, право на яке ОСОБА_1 отримав з 01.05.2005 по 31.12.2020.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 25.11.2021 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Відділу Урядового фельд`єгерського зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації в місті Сумах щодо ненадання ОСОБА_1 оновленої довідки про вартість речового майна, що належить до видачі із включенням повного переліку речового майна, право на яке ОСОБА_1 отримав з 01.05.2005 по 31.12.2020. Визнано протиправною бездіяльність Відділу Урядового фельд`єгерського зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації в місті Сумах щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації вартості за неотримане речове майно з урахуванням повного переліку речового майна, право на яке ОСОБА_1 отримав з 01.05.2005 по 31.12.2020. Зобов`язано Відділ Урядового фельд`єгерського зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації в місті Сумах видати ОСОБА_1 оновлену довідку про вартість речового майна, що належить до видачі із включенням повного переліку речового майна, право на яке ОСОБА_1 отримав з 01.05.2005 по 31.12.2020. Зобов`язано Відділ Урядового фельд`єгерського зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації в місті Сумах нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно з урахуванням повного переліку речового майна, право на яке ОСОБА_1 отримав з 01.05.2005 по 31.12.2020. Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Відділу Урядового фельд`єгерського зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації в місті Сумах суму судового збору у розмірі 1816 (одна тисяча вісімсот шістнадцять) грн.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Відділ Урядового фельд`єгерського зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації в місті Сумах подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування та недоведеність судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 25.11.2021 року та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що відповідно до записів з послужного списку, ОСОБА_1 у період з 01.05.2005 по 31.12.2015 проходив службу на посадах осіб середнього начальницького складу в органах внутрішніх справ відповідно до Положення органів внутрішніх справ, мав спеціальне звання внутрішньої служби та перебував на спеціальному обліку Міністерства внутрішніх справ України. Вказує, що ОСОБА_1 у період з 01.05.2005 по 31.12.2015 не був військовослужбовцем та не проходив військову службу. Стверджує, що суд першої інстанції помилково встановив, що ОСОБА_1 звертався із рапортом від 29.12.2020 до Відділу УФЗ Держспецзв`язку в м. Сумах, у якому просив видати йому оновлену довідку про вартість речового майна. Зауважує, що вперше до Відділу УФЗ Держспецзв`язку в м. Сумах з заявою про надання оновленої довідки ОСОБА_1 звернувся 21.05.2021 (заяву отримано 24.05.2021 вх. № К-16). Наголошує, що ОСОБА_1 у своїй заяві не говорить про повторне звернення, натомість він вказує на те що довідку № 33 про вартість речового майна він отримав після виключення зі списків особового складу, тобто після 31.12.2020, що не відповідає дійсності, оскільки дану довідку він отримав ще під час несення військової служби у Відділі 14.12.2020. У зв`язку з цим, повторно наголошує на пропуску місячного строку звернення до суду, оскільки ОСОБА_1 мав оскаржити довідку № 33 в місячний термін після отримання, а не через півроку. Наголошує, що ОСОБА_1 не проходив військову службу, під час виокремленого судом періоду (з 2005 по 2015 рік), а отже законодавство щодо військовослужбовців не могло і не має поширюватись на ОСОБА_1 за даний період. ОСОБА_1 тільки після переатестації 01.01.2016 набув права на пільги, гарантії та компенсації для військовослужбовців. Зазначає, що Відділ УФЗ Держспецзв`язку в м.Сумах не має жодного нормативно-правового документу, яким передбачено обов`язок щодо встановлення речового забезпечення осіб начальницького складу органів внутрішніх справ, що знаходились у кадрах Міністерства внутрішніх справ України. Вказує, що грошова компенсація за неотримане речове майно набуте за нормами Порядку №1702 виплачувалась відповідно до цього ж порядку.
Відповідно до п.п.  1, 3 ч.1 ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Оскільки оскаржуване рішення суду першої інстанції було розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи і сторонами не заявлялись клопотання про  розгляд справи за їх участі, а також враховуючи подану представником позивача заяву про розгляд справи у порядку письмового провадження, колегія суддів вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 від 24.02.2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №2102-IX від 24.02.2022, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року.
З огляду на вищевикладене, з урахуванням запровадженого на території України воєнного стану та активними бойовими діями на території Харківської області та безпосередньо у м. Харків, апеляційна скарга Відділу Урядового фельд`єгерського зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації в місті Сумах була розглянута 20.09.2022 року.
Згідно з ч.1 ст.308 КАС України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 з 01.05.2005 по 31.12.2020 проходив службу   на посадах осіб середнього і старшого начальницького складу в органах внутрішніх справ та в органах Урядового фельд`єгерського зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації в місті Сумах, що підтверджується копією послужного списка.
Наказом начальника Відділу Урядового фельд`єгерського зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації в місті Сумах №38-ОС від 01.12.2020 про особовий склад майора ОСОБА_1 старшого офіцера Відділу Урядового фельд`єгерського зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації в місті Сумах звільнено зі служби за пп. «а» п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у запас Збройних Сил України та виключено зі списків особового складу відповідача з 31.12.2020 (а.с. 11).
Учасниками справи не заперечується та обставина, що у зв`язку із звільненням із військової служби, позивачу надано довідку №33 про вартість речового майна, що належить до видачі військовослужбовцю УФЗ Держспецзв`язку в м. Суми, у якій зазначено суму грошової компенсації неотриманого речового майна позивача у розмірі 27873,62 грн. та довідку - розрахунок №33 (а.с. 12, 13). 
Позивач із довідкою №33 не погодився, оскільки на його думку до неї не включено перелік предметів речового майна та їхню вартість, право на отримання якого у позивача виникло за період проходження ним військової служби з 2005 року по 2015 рік, а також включено неповний перелік майна, право на отримання якого позивач отримав у період з 2016 року по 2020 рік. 
У зв`язку із вказаним вище, як стверджує позивач, він звернувся до відповідача із рапортом від 29.12.2020, в якому просив видати йому оновлену довідку про вартість речового майна, що належить йому до видачі, у яку включити всі найменування та вартість неотриманого позивачем речового майна за період з 2005 року по 2020 рік, а також виплатити йому грошову компенсацію на підставі оновленої довідки (а.с. 16). 
Також в позовній заяві позивач вказав, що відповідач не надав позивачу оновлену довідку про вартість речового майна та жодним чином не відреагував на поданий позивачем рапорт.
21.05.2021 позивач повторно звернувся до відповідача із заявою, у якій просив видати йому оновлену довідку про вартість речового майна, що належить йому до видачі, у яку включити повний перелік неотриманого ним речового майна за період з 2005 року по 2020 рік, а також виплатити йому грошову компенсацію на підставі оновленої довідки (а.с. 17, 18).
На вказану заяву відповідачем було надано позивачу лист від 25.05.2021, в якому повідомив позивача про відмову у видачі оновленої довідки про вартість речового майна, що належить до видачі та виплаті компенсації відповідно до такої довідки.
Не погодившись із вказаною відмовою, позивач звернувся до суду.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що бездіяльність відповідача щодо ненадання позивачу оновленої довідки про вартість речового майна, не нарахування та невиплати грошової компенсації вартості за неотримане речове майно з урахуванням повного переліку речового майна, право на яке ОСОБА_1 отримав з 01.05.2005 по 31.12.2020, є протиправною.
Колегія суддів частково погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені   Конституцією   та законами України.
За приписами абз.1 ч.3 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року №2232-XII (далі по тексту – Закон №2232-XII) закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Нормативно-правовим актом, який відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизну та регулює відносини у цій галузі, є Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року №2011-ХІІ (далі по тексту - Закон №2011-ХІІ).
Згідно зі ст.1 Закону №2011-ХІІ соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Частиною 2 ст.1-2 Закону №2011-ХІІ визначено, що у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України (ч.1 ст.9-1 Закону №2011-ХІІ).
Відповідно до абз.1 п.2 Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого  постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 року №178 (далі по тексту - Порядок №178) виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу.
За змістом п.3 Порядку №178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі, зокрема, звільнення з військової служби.
Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації (п.4 Порядку №178).
Згідно з п.5 Порядку №178 довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.
Пунктом 14 розд. IV Інструкції про речове забезпечення військовослужбовців Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України в мирний час та особливий період, затвердженої наказом Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України від 08.12.2017 року  №673 (далі по тексту - Інструкція №673), встановлено, що грошова компенсація військовослужбовцям виплачується на підставі та у порядку, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року № 178 "Про затвердження Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно" (далі - Порядок виплати грошової компенсації).
Грошова компенсація вартості за неотримане речове майно виплачується на підставі наказу начальника підрозділу Держспецзв`язку, довідки про вартість речового майна, що належить до видачі військовослужбовцю Держспецзв`язку, та довідки-розрахунку під час звільнення військовослужбовця Держспецзв`язку, виходячи із закупівельної вартості речового майна, затвердженої Адміністрацією Держспецзв`язку станом на 01 січня поточного року.
Таким чином, з аналізу наведених норм вбачається, що у разі звільнення військовослужбовця з військової служби, у нього виникає право на грошову компенсацію за неотримане речове майно, яке реалізується шляхом подання військовослужбовцем відповідної заяви (рапорту) за місцем військової служби, та, відповідно, на начальника підрозділу Держспецзв`язку  покладено обов`язок на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оформленої речовою службою, скласти відповідний наказ про виплату такої грошової компенсації.
При цьому, вказані вищенаведені норми свідчать про те, що право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно виникає у військовослужбовця незалежно від факту закінчення проходження військової служби (виключення військовослужбовця зі списків особового складу) та таке право реалізується ним шляхом подання відповідної заяви або рапорту.
За матеріалами справи, у зв`язку із звільненням із військової служби позивачу надано довідку №33 про вартість речового майна, що належить до видачі військовослужбовцю УФЗ Держспецзв`язку в м. Суми, в якій зазначено суму грошової компенсації неотриманого речового майна позивача у розмірі 27873,62 грн. та довідку - розрахунок №33 (а.с. 12, 13). 
Не погодившись із довідкою №33, як стверджує позивач, він звернувся до відповідача із рапортом від 29.12.2020, в якому просив видати йому оновлену довідку про вартість речового майна, що належить йому до видачі, у яку включити всі найменування та вартість неотриманого позивачем речового майна за період з 2005 року по 2020 рік, а також виплатити йому грошову компенсацію на підставі оновленої довідки (а.с. 16). 
Також в позовній заяві позивач вказав, що відповідач не надав позивачу оновлену довідку про вартість речового майна та жодним чином не відреагував на поданий позивачем рапорт.
Відповідач в уточненнях до відзиву на позовну заяву та апеляційній скарзі заперечив проти надання позивачем рапорту від 29.12.2020 та вказав, що вперше до Відділу УФЗ Держспецзв`язку в м. Сумах з заявою про надання оновленої довідки ОСОБА_1 звернувся 21.05.2021 (заяву отримано 24.05.2021 вх. № К-16), проте мав оскаржити довідку №33 в місячний термін після отримання, а не через півроку, що свідчить про пропуск місячного строку звернення до суду та наявність підстав для залишення позову без розгляду.
Колегія суддів вважає необґрунтованими вказані доводи апеляційної скарги відповідача, з огляду на наступне.
Враховуючи правову природу грошової компенсації за неотримане речове майно, спеціальним строком звернення до суду з цим позовом є місячний строк, установлений частиною п`ятою статті 122 КАС України, що сторонами по справі не заперечується.
Колегія суддів встановила, що у зв`язку із звільненням із військової служби позивачу надано довідку № 33 про вартість речового майна, що належить до видачі, в якій зазначено суму грошової компенсації неотриманого речового майна позивача у розмірі 27873,62 грн та довідку - розрахунок №33, та з дати отримання цієї довідки та виключення зі списків особового складу Відділу позивач був обізнаний про повний перелік речового майна, яке підлягало компенсації, а відтак у випадку незгоди зі змістом виданої довідки мав можливість ініціювати судове провадження в межах місячного строку звернення до суду.
Слід констатувати, що на дату виключення позивача зі списків   особового складу Відділу УФЗ Державної служби СЗ в. м. Сумах з 31.12.2020 позивач був обізнаний про виникнення у відповідача обов`язку з приводу проведення розрахунку грошової компенсації після звільнення та у зв`язку із звільненням із військової служби позивачу надано довідку №33 про вартість речового майна, що належить до видачі, у якій зазначено суму грошової компенсації неотриманого речового майна позивача у розмірі 27873,62 грн та довідку - розрахунок №33.
Отже, станом на день виключення зі списків особового складу позивач був ознайомлений зі змістом довідки №33 та вже був обізнаний з тим, що, на його думку, до цієї довідки не включено перелік предметів речового майна та їхню вартість, право на отримання якого у позивача виникло за період проходження ним військової служби з 2005 року по 2015 рік, а також включено неповний перелік майна, право на отримання якого позивач отримав у період з 2016 року по 2020 рік. Відповідно звернутися до відповідача із заявою про надання оновленої довідки та в подальшому звернутися до суду позивач повинен був не пізніше місячного строку з дня виключення зі списків особового складу Відділу УФЗ Державної служби СЗ в м. Сумах.
Колегія суддів зауважує, що в матеріалах справи наявні докази звернення позивача до відповідача 30.12.2020 року з рапортом від 29.12.2020 року про видачу оновленої довідки із зазначенням повного переліку неотриманого речового майна, а саме: копія накладної на відправлення з трек-номером 4000310466675, що підтверджує достовірність інформації про відправника та отримувача відправлення (їх індекс, адреси, найменування), копія квитанції про направлення поштової кореспонденції з трек-номером 4000310466675 та копія опису вкладення до цінного листа  з трек-номером 4000310466675, в найменуванні вкладення зазначено про рапорт ОСОБА_1 (а.с. 30, зворотній бік а.с.30).
Натомість, в матеріалах справи відсутні докази того, що Відділ Урядового фельд`єгерського зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації в місті Сумах відреагував на поданий ОСОБА_1 рапорт від 29.12.2020 року.
Разом з тим, 21.05.2021 року позивач повторно звернувся до відповідача із заявою, у якій просив видати йому оновлену довідку про вартість речового майна, що належить йому до видачі, у яку включити повний перелік неотриманого ним речового майна за період з 2005 року по 2020 рік, а також виплатити йому грошову компенсацію на підставі оновленої довідки, у відповідь на яку отримав лист відповідача  від 25.05.2021 про відмову у видачі оновленої довідки про вартість речового майна, що належить до видачі та виплаті компенсації відповідно до такої довідки (а.с. 17-21).
Не погоджуючись із такими діями відповідача, позивач 23.06.2021 через систему "Електронний Суд" звернувся до суду із даним позовом, тобто у строк, визначений ч.5 ст.122 КАС України.
Таким чином, доводи апеляційної скарги відповідача про пропуск місячного строку звернення до суду, оскільки ОСОБА_1 мав оскаржити довідку №33 в місячний термін після отримання, а не через півроку, є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи. 
У свою чергу, відмова у видачі оновленої довідки про вартість речового майна, що належить до видачі та виплаті компенсації відповідно до такої довідки, викладена в листі відповідача від 25.05.2021, обґрунтована тим, що з 2005 року по 2015 рік (включно) позивач проходив службу у Відділу урядового фельд`єгерського зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації в місті Сумах, особовий склад якого перебував у кадрах МВС України. Оскільки протягом періоду з 2005 по 2015 рік позивач не проходив військову службу у Відділі, підстави щодо видачі оновленої довідки про вартість речового майна, а також підстави виплати грошової компенсації за відповідний період відсутні. При цьому, у грудні 2020 року відповідно до Інструкції від 08.12.2017 року №673 та Порядку від 16.03.2016 року №178 позивачу була виплачена грошова компенсація вартості за неотримане речове майно за період проходження військової служби (а.с. 20, 21). 
Щодо невключення в довідку про вартість речового майна перелік предметів речового майна та їхню вартість за період з 2005 року по 2015 рік, колегія суддів зазначає наступне.
Правові основи організації та діяльності Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України визначає Закон України «Про Державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації України» від 23.02.2006 №3475-IV (далі по тексту – Закон №3475-IV).
Відповідно до ч.1 ст.2 Закону №3475-IV Державна служба спеціального зв`язку та захисту інформації України є державним органом, який призначений для забезпечення функціонування і розвитку державної системи урядового зв`язку, Національної системи конфіденційного зв`язку, формування та реалізації державної політики у сферах криптографічного та технічного захисту інформації, кіберзахисту, поштового зв`язку спеціального призначення, урядового фельд`єгерського зв`язку, активної протидії агресії у кіберпросторі, а також інших завдань відповідно до закону.
Згідно з ч.1 ст.5 Закону №3475-IV Державна служба спеціального зв`язку та захисту інформації України має таку загальну структуру: центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної політики у сферах організації спеціального зв`язку, захисту інформації; територіальні органи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної політики у сферах організації спеціального зв`язку, захисту інформації; територіальні підрозділи; Головне управління та підрозділи урядового фельд`єгерського зв`язку; навчальні, охорони здоров`я, санаторно-курортні та інші заклади, науково-дослідні, науково-виробничі та інші установи і організації.
Частиною 1 ст.11 Закону №3475-IV встановлено, що до особового складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України належать військовослужбовці, державні службовці та інші працівники.
Відповідно до ч.9 ст.1 Закону №2232-ХІІ військовослужбовці - особи, які проходять військову службу. Військова служба, у свою чергу, поділяється на види: строкова військова служба; військова служба за призовом (мобілізація, особливий період, осіб офіцерського складу, із числа резервістів); військова служба за контрактом (осіб рядового, сержантського, старшинського, офіцерського складу); військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також у військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів (ч.6 ст.2 Закону №2232-ХІІ).
Згідно зі ст.5 Закону №2232-ХІІ встановлюється склад військовослужбовців, резервістів і військовозобов`язаних, а також військові звання, присвоєння яких здійснюються в порядку, визначеному статутами Збройних Сил України, положеннями про проходження військової служби.
Відповідно до абз.10 ч.1 ст.20 Закону №2232-ХІІ на військову службу за контрактом приймаються громадяни, які пройшли професійно-психологічний відбір і відповідають установленим вимогам проходження військової служби: громадяни України, які мають спеціальні звання середнього, старшого, вищого начальницького складу або класні чини та не досягли граничного віку перебування на військовій службі, - на військову службу за контрактом осіб офіцерського складу з одночасним присвоєнням військових звань у порядку переатестації відповідно до частини п 'ятої статті 5 цього Закону.
У відповідності до п.2 ч.1 ст.24 Закону №2232-ХІІ початком проходження військової служби вважається день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) - для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації.
Разом з тим, пунктом 9 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 року №114 (далі по тексту - Положення органів внутрішніх справ), встановлено, що військовозобов`язані, зараховані в кадри Міністерства внутрішніх справ на посади рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, включаючи курсантів і слухачів навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ, у встановленому порядку знімаються з військового обліку і перебувають на спеціальному обліку Міністерства внутрішніх справ.
Згідно з абз. 3, 6 п.27 Положення органів внутрішніх справ, особам яких прийнято на посади старшого і вищого начальницького складу особам, яких прийнято на посади старшого і вищого начальницького складу, перше спеціальне звання може бути присвоєне не вище звання майора міліції або майора внутрішньої служби, за винятком осіб, які мають офіцерські звання запасу вищі, ніж звання майора. Перше спеціальне звання середнього і старшого начальницького складу та спеціальні звання до полковника міліції, полковника внутрішньої служби включно присвоюються Міністром внутрішніх справ.
Відповідно до пп. «з» п.64 Положення органів внутрішніх справ, у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади, установи, організації, особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік).
Крім того, після звільнення з органів внутрішніх справ особи рядового і начальницького складу беруться військовими комісаріатами на військовий облік у встановленому порядку (п.73 Положення органів внутрішніх справ).
За змістом послужного списку ОСОБА_1 , у період з 01.05.2005 по 31.12.2015 він проходив службу в органах внутрішніх справ. ОСОБА_1 у зазначений період проходив службу на посадах осіб середнього начальницького складу в органах внутрішніх справ відповідно до Положення органів внутрішніх справ, мав спеціальне звання внутрішньої служби та перебував на спеціальному обліку Міністерства внутрішніх справ України.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що послужний список позивача не містить відомостей про переведення ОСОБА_1 у спірні періоди і одночасне звільнення з органів внутрішніх справа (зі служби), чи інше відрахування з кадрового обліку МВС України.
Натомість, в послужному списку позивача міститься запис про те, що на підставі наказу голови Держспецзв`язку №407-ОС від 14.12.2015 року позивачу припинено службу в органах внутрішніх справ та Держфельдслужбі у зв`язку з прийомом на військову службу за контрактом до Держспецзв`язку у відповідності до розділу IX Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації України».
Також, згідно витягу з наказу голови Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України №407-ОС від 14.12.2015 року, прийнято на військову службу за контрактом та призначено з 01.01.2016 року у Відділі урядового фельд`єгерського зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації в місті Сумах майора внутрішньої служби ОСОБА_1 , який уклав контракт про проходження громадянами України військової служби в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України на посадах офіцерського складу строком на п`ять років, офіцером фельдзв`язку (а.с. 14).
Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що до 01.01.2016 року позивач належав до начальницького складу в органах внутрішніх справ та не мав статусу військовослужбовця Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації із присвоєнням спеціального звання, а факт перебування за період з 01.05.2005 по 31.12.2015 року на посадах офіцера фельдзв`язку, старшого офіцера фельдзв`язку відділу ГУ ДФС України в м. Суми, старшого інспектора, офіцера відділу Головного управління Державної фельд`єгерської служби України в м. Суми не призвів до втрати вищевказаних звання та статусу працівника органів внутрішніх справ.
Доводи позивача, викладені в позовній заяві та підтримані судом першої інстанції стосуються того, що факт проходження позивачем з 2005 року по 2015 рік служби у Відділі Головного управління Державної фельд`єгерської служби України в м. Сумах, особовий склад якого перебував у кадрах МВС України, не впливає на обов`язок включити в довідку про неотримане майно позивача перелік майна, яке позивач не отримав у період з 2005 року по 2015 рік. В обґрунтування вказаного позивач посилається на норми п.п. 3, 4 розд. ІХ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 23.02.2006 року №3475-IV «Про Державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації України» та п.23 розд. ІІ Положення про проходження військової служби (навчання) військовослужбовцями Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, затвердженого Указом Президента України від 31.07.2015 року №463/2015.
Так, відповідно до п.3 розд. ІХ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №3475-IV особи рядового і начальницького складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, органів внутрішніх справ, які на момент набрання чинності цим Законом проходять службу в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, у підрозділах Державної фельд`єгерської служби України, призначаються за їх згодою на відповідні посади військовослужбовців Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України в порядку переатестації протягом шести місяців з дня набрання чинності Положенням про проходження військової служби (навчання) військовослужбовцями Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.
Згідно з п.4. розд. ІХ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №3475-IV установити, що особам рядового і начальницького складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, органів внутрішніх справ, які проходять службу в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, у підрозділах Державної фельд`єгерської служби України, при зарахуванні їх на військову службу до Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України присвоюються військові звання, рівноцінні спеціальним званням, які були їм присвоєні при проходженні служби в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, у кадрах Міністерства внутрішніх справ України. Строк проходження ними служби в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, у кадрах Міністерства внутрішніх справ України (у тому числі вислуга років на пільгових умовах) зараховується до строку проходження військової служби в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України.
Відповідно до п.23 розд. ІІ Положення про проходження військової служби (навчання) військовослужбовцями Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, затвердженого Указом Президента України від 31.07.2015 року №463/2015 (далі по тексту - Положення №463) у разі переведення до Держспецзв`язку військовослужбовця, який проходить військову службу в іншому військовому формуванні, з ним укладається контракт про проходження відповідного виду військової служби в Держспецзв`язку.
Колегія суддів зазначає, що посилання позивача на п.п. 3, 4 розд. ІХ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №3475-IV є безпідставними, оскільки дані норми не містять приписів щодо права на отримання речового майна чи грошової компенсації за неотримане речове майно за період проходження служби в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, у кадрах Міністерства внутрішніх справ України, та стосується конкретних видів забезпечення, які особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ набувають  після переатестації, а саме: присвоєння військового звання, рівноцінного спеціальному званню, яке було присвоєно при проходженні служби в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, у кадрах Міністерства внутрішніх справ України, та зарахування до строку проходження військової служби в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України строку проходження служби в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, у кадрах Міністерства внутрішніх справ України (у тому числі вислуга років на пільгових умовах). Вказані норми є вичерпними та розширеному тлумаченню не підлягають.
Також, безпідставними є посилання позивача на п.23 розд. ІІ Положення №463, оскільки вказана норма не відноситься до ОСОБА_1 , тому що він до укладання контракту в Держспецзв`язку не був військовослужбовцем і не проходив службу в іншому військовому формуванні, а перебував в кадрах МВС України, як особа середнього начальницького складу органів внутрішніх справ.
Крім того, судом першої інстанції застосовано до періоду проходження служби ОСОБА_1 з 2005 по 2015 рік у кадрах МВС України на посадах осіб середнього начальницького складу органів внутрішніх справ норми наказу Адміністрації державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України № 673 від 08.12.2017 "Про речове забезпечення військовослужбовців Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України в мирний час та особливий період", яким затверджено Інструкцію про речове забезпечення військовослужбовців Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України в мирний час та особливий період, проте вказаний нормативно-правовий акт набрав законної сили у 2018 році та ввів у дію Інструкцію №673, що включає в себе норми забезпечення речовим майном військовослужбовців Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.
Таким чином, суд першої інстанції необґрунтовано застосовав до ОСОБА_1 нормативно-правовий документ 2018 року, за період з 2005 по 2015 рік, коли ОСОБА_1 не був військовослужбовцем Держспецзв`язку, та дійшов до хибного висновку про те, що після підписання контракту із позивачем, відповідач повинен був вжити всі необхідні дії для з`ясування інформації про стан речового забезпечення позивача.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для зобов`язання відповідача видати позивачу оновлену довідку про вартість речового майна, що належить до видачі, із включенням повного переліку речового майна за період з 01.05.2005 по 31.12.2015, а також нарахувати та виплатити грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно за період з 01.05.2005 по 31.12.2015.
Щодо невключення в Довідку № 33 повного переліку майна, право на отримання якого позивач набув у період з 2016 по 2020 рік, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з п.5 розд. ІІ Тимчасового положення про речове забезпечення військовослужбовців Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України в мирний час, затвердженого наказом Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України від 22.12.2015 №792 (далі по тексту – Положення №792), громадяни у разі прийняття їх на військову службу до Держспецзв`язку або зарахування на навчання за контрактом курсантів навчального закладу Держспецзв`язку набувають права на отримання речового майна за нормами та в порядку, установленими цим Тимчасовим положенням.
Наказом Адміністрації державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України №792 від 22.12.2015 затверджено також Тимчасові норми забезпечення речовим майном військовослужбовців Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України в мирний час.
Відповідно до п.5 наказу Адміністрації державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України №792 від 22.12.2015 установлено, що цей наказ діє до 01 січня 2018 року.
На момент прийняття позивача на військову службу до відповідача, перелік речового майна, що належало до видачі позивачу та строк його експлуатації до 01 січня 2018 року було визначено Нормою № 2 «забезпечення повсякденною формою одягу офіцерського складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України» та Нормою №7 «забезпечення польовою формою одягу військовослужбовців Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України» Тимчасових норм.
Згідно Норм 2 у 2016 році позивачу підлягало до видачі, але не видано: шапку з каракулю, джемпер, білизну натільну, шкарпетки зимові - 2 пари, шкарпетки літні - 9 пар.
Вищевказане майно позивачем не отримане, що підтверджується арматурною карткою позивача, однак до Довідки № 33 про вартість речового майна, що належить до видачі, не включене.
Крім того, до Довідки № 33 про вартість речового майна, що належить до видачі, не включено майно, передбачене Нормою № 7 та право на отримання було у позивача у 2016 році.
Наказом Адміністрації державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України № 673 від 08.12.2017 «Про речове забезпечення військовослужбовців Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України в мирний час та особливий період» затверджено Норми забезпечення речовим майном військовослужбовців Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України в мирний час та особливий період.
Тобто, у період з 2018 по 2020 рік перелік речового майна, що належало до видачі позивачу та строк його експлуатації, було передбачено Нормами, затвердженими наказом №673.
На позивача поширювалась дія Норми № 1 «забезпечення предметами бойового обмундирування та екіпірування військовослужбовців Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України» та Норми № 3 «забезпечення повсякденною формою одягу офіцерського складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України».
Однак, як вбачається із арматурної картки позивача, передбачене вказаними нормами майно позивачу видане не було, до довідки № 33 також не включене (з урахуванням строку експлуатації майна, визначеним Тимчасовими нормами, затвердженими наказом Адміністрації державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України № 792 від 22.12.2015 року).
Вищевказані обставини свідчать про те, що відповідач включив до Довідки №33 вартість речового майна, що належить до видачі позивачу не повний перелік майна, що підлягало до видачі позивачу та не було ним отримане.
Згідно з п.3 Порядку № 178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі, зокрема, звільнення з військової служби.
Відповідно до п.4 Порядку №178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі-військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.
Згідно з п.5 Порядку № 178 довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.
Таким чином, у разі звільнення військовослужбовця з військової служби, у нього виникає право на грошову компенсацію вартості за все неотримане ним речове майно.
Заперечень щодо визначення періоду, за який позивач має право на отримання речового майна чи грошової компенсації за неотримане речове майно, а саме з 01.01.2016 по 31.12.2020, апеляційна скарга відповідача не містить. 
 Доводи апеляційної скарги про те, що позивач не набув нового права на речове майно за приписами Наказу №673, а також те, що Порядок №178 вступає в силу з березня 2016 року, а до цього періоду грошова компенсація виплачується відповідно до Порядку №1702, згідно пункту 32 якого грошова компенсація за неотримане речове майно особистого користування виплачується особам рядового і начальницького складу Держспецзв`язку, які мають вислугу у Держспецзв`язку не менш як три роки та виявили бажання отримати таку компенсацію, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки останні не були підставою для відмови у видачі оновленої довідки про вартість речового майна, що належить до видачі та виплаті компенсації відповідно до такої довідки, викладеної в листі відповідача від 25.05.2021, оскільки зі змісту вказаного листа вбачається, що у грудні 2020 року відповідно до Інструкції від 08.12.2017 року №673 та Порядку від 16.03.2016 року №178 позивачу була виплачена грошова компенсація вартості за неотримане речове майно за період проходження військової служби.
Крім того, доводи апеляційної скарги про безпідставність застосування судом першої інстанції приписів наказу Адміністрації Держспецзв`язку №792 від 22.12.2015 «Про тимчасове речове забезпечення військовослужбовців Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України в мирний час», яким затверджено тимчасове положення про речове забезпечення, є безпідставними, оскільки самим відповідачем у відповіді на адвокатський запит від 18.05.2021 року (вх. № 153 від 11.06.2021 року) вказано, що з моменту зарахування ОСОБА_1 до особового складу Відділу, механізм забезпечення військовослужбовців речовим майном було передбачено Тимчасовим положенням про речове забезпечення військовослужбовців Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України в мирний час, затвердженого наказом Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України від 22.12.2015 №792, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України від 13.01.2016 року №40/28170 (а.с. 25-29).
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду у вказаній частині про наявність підстав для визнання протиправною бездіяльності Відділу Урядового фельд`єгерського зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації в місті Сумах щодо ненадання позивачу оновленої довідки про вартість речового майна, що належить до видачі у із включенням до такої повного переліку речового майна, право на яке ОСОБА_1 отримав з 01.01.2016 по 31.12.2020 та зобов`язання відповідача видати оновлену довідку й виплатити на підставі такої довідки грошову компенсацію за неотримане речове майно.
Колегія суддів вважає, що інші аргументи, наведені в апеляційній скарзі, не вимагають детального обґрунтування, оскільки не є вирішальними.
Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Згідно з ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).
Відповідно до ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права та неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, що призвело до частково неправильного вирішення справи, а тому апеляційну скаргу слід задовольнити частково. Рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання відповідача видати позивачу оновлену довідку про вартість речового майна, що належить до видачі із включенням повного переліку речового майна, право на яке позивач отримав з 01.05.2005 по 31.12.2015, та нарахувати і виплатити позивачу грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно з урахуванням повного переліку речового майна, право на яке позивач отримав з 01.05.2005 по 31.12.2015, з прийняттям в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні вказаної частини позовних вимог. В іншій частині рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.
Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.
Керуючись ст.ст. 311, 315, 317, 321, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу   задовольнити частково.
Рішення  Сумського окружного адміністративного суду від 25.11.2021 по справі № 480/5471/21 - скасувати в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Відділу Урядового фельд`єгерського зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації в місті Сумах щодо ненадання ОСОБА_1 оновленої довідки про вартість речового майна, що належить до видачі із включенням повного переліку речового майна, право на яке ОСОБА_1 отримав з 01.05.2005 по 31.12.2015 та зобов`язання Відділу Урядового фельд`єгерського зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації в місті Сумах видати ОСОБА_1 оновлену довідку про вартість речового майна, що належить до видачі із включенням повного переліку речового майна, право на яке ОСОБА_1 отримав з 01.05.2005 по 31.12.2015, а також визнання протиправною бездіяльності Відділу Урядового фельд`єгерського зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації в місті Сумах щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації вартості за неотримане речове майно з урахуванням повного переліку речового майна, право на яке ОСОБА_1 отримав з 01.05.2005 по 31.12.2015 та зобов`язання Відділу Урядового фельд`єгерського зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації в місті Сумах нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно з урахуванням повного переліку речового майна, право на яке ОСОБА_1 отримав з 01.05.2005 по 31.12.2015.
Прийняти в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні вказаної частини позовних вимог.
В іншій частині рішення Сумського окружного адміністративного суду від 25.11.2021 року по справі № 480/5471/21 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	З.Г. Подобайло 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	А.М. Григоров    Г.Є. Бершов