ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 вересня 2022 року	Львів	Справа № 380/14133/21 пров. № А/857/12016/22	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача:                                                  Гінди О.М.,
суддів:                                                                      Большакової О.О., Качмара В.Я.,   
розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2021 року (головуючий суддя: Коморний О.І., місце ухвалення - м. Львів) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 про визнання протиправними дій Міністерства внутрішніх справ України та зобов`язання вчинити дії, –
встановив:
ОСОБА_1 , 27.08.2021 звернувся до суду з позовом, в якому просив: - визнати протиправною відмову Міністерства внутрішніх справ України у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням III групи інвалідності, оформленої листом від 15.03.2021 № 10093/15-2021; - зобов`язати відповідача прийняти рішення про призначення та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що МВС України отримало і розглянуло повний та вичерпний пакет документів наданий ОСОБА_1 та скерований Ліквідаційною комісією ГУ МВС України у Львівській області, на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суд від 30 грудня 2020 року у справі № 3880/9306/20, відповідно до вимог п. 2 та п. 7 Постанови Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або частково втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції» та вважає, що протиправно відмовило позивачу в наданні матеріальної допомоги без законних на те підстав, які зазначено в листі № 10093/15-2021 від 15.03.2021.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2021 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Міністерства внутрішніх справ України щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням III групи інвалідності, оформленої листом від 15.03.2021 № 10093/15-2021. Зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України прийняти рішення відповідно до норм постанови Кабінету Міністрів України № 850 від 21.10.2015 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення Інвалідності працівника міліції» одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням III групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного із проходженням служби в органах внутрішніх справ, виходячи із 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності. Стягнуто на користь ОСОБА_1 з Міністерства внутрішніх справ України за рахунок бюджетних асигнувань витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн.
З цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що таке прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить його скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Обґрунтовуючи апеляційні вимоги апелянт покликається на те, що судом першої інстанції не враховано те, що у відповідача відсутні матеріали щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, адже такі не були надіслані Ліквідаційною комісією ГУ МВС України у Львівській області. Крім цього, не враховано що питання про прийняття рішення за наслідками розгляду заяви про призначення спірної грошової допомоги носить дискреційний характер.
Вказує, що відсутні належні та допустимі докази понесення позивачем витрат на правову допомогу у розмірі 6000 грн.
Позивач, 13.09.2022 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Згідно п. 3 ч. 1  ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких мотивів.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач, ОСОБА_1 з 16 вересня 1992 року по 30 серпня 2011 року проходив службу в органах внутрішніх справ.
Під час первинного огляду 09 грудня 2019 року ОСОБА_1 встановлено третю групу інвалідності у зв`язку з травмою пов`язаною з виконанням службових обов`язків під час проходження служби в органах внутрішніх справ, що відображено у виписці з акту огляду медико-соціальною експертною комісією до довідки серії 12 ААБ № 330291 від 09.12.2019.
Згідно з довідкою серії 10 ААА № 009073 від 09.12.2019 про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках застрахованого, ОСОБА_1 встановлено 55% втрати працездатності з них: 40% - травма пов`язана з виконанням службових обов`язків (1993р) та 15% - захворювання пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2020 року у справі № 380/9306/20 визнано протиправними дії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області щодо повернення без прийняття рішення по заяві ОСОБА_1 щодо нарахування, призначення та виплати йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням йому ІІІ-ої групи інвалідності, що настала внаслідок травми, пов`язаної з виконанням службових обов`язків, передбаченої ст. 23 Закону України «Про міліцію» та Постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції». Зобов`язано Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області належним чином підготувати (оформити) та подати до Міністерства внутрішніх справ України у встановлений законом строк висновок щодо виплати грошової допомоги та всі необхідні документи, передбачені Порядком та умовами призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України № 850 від 21.10.2015, щодо призначення та виплати грошової допомоги ОСОБА_1 , у зв`язку із встановленням йому ІІІ-ої групи інвалідності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням службових обов`язків, відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України № 850 від 21.10.2015 для прийняття рішення про виплату чи відмову у виплаті одноразової грошової допомоги, у відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України № 850.
Позивач 03 лютого 2021 року повторно звернувся до голови Ліквідаційної комісії ГУМВС України у Львівській області з метою отримання одноразової грошової допомоги відповідно до п. 2 та п. 7 Постанови Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року № 850 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції» у зв`язку із встановленням ОСОБА_1 третьої групи інвалідності.
Листом № 45 від 03.03.2021 Головне управління МВС України у Львівській області повідомило про те, що подані матеріали з відповідно складеним висновком було направлено до Міністерства внутрішніх справ України для прийняття рішення про призначення одноразової грошової допомоги. 
Згідно листа № 10093/15-2021 від 15.03.2021 Департамент фінансово-облікової політики МВС України, повідомив, що на виконання доручення державного секретаря МВС України О. Тахтая спільно з відповідальними підрозділами апарату Міністерства внутрішніх справ повторно розглянуло матеріали щодо призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 відповідно до порядку та умов призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або частково втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015, що надані на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30.12.2020 у справі № 380/9306/20. 
За результатами повторного розгляду матеріалів щодо призначення одноразової грошової допомоги Департамент фінансово-облікової політики МВС України повідомив про повернення матеріалів через наявність тих самих порушень на які було вказано у листі від 27.08.2020 № 28355/15-2020, а саме матеріали щодо призначення ОСОБА_1 було повернуто на доопрацювання у зв`язку з виявленими порушеннями вимог пункту 10 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1317 «Питання медико-соціальної експертизи».
Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом за захистом своїх прав та інтересів.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач протиправно відмовив ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку з установленням третьої групи інвалідності за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання МВС, у зв`язку з чим визнав протиправною відмову Міністерства внутрішніх справ України у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням III групи інвалідності, оформленої листом від 15.03.2021 № 10093/15-2021 та зобов`язав МВС України прийняти відповідно до норм Порядку № 850 рішення про призначення та виплату позивачеві одноразової грошової допомоги за заявою/рапортом від 26.05.2020 у зв`язку із встановленням III групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного із проходженням служби в органах внутрішніх справ, виходячи із 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
До набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію» № 580-VIII, тобто до 07 листопада 2015 року, порядок виплати одноразової грошової допомоги було врегульовано нормами ст. 23 Закону України «Про міліцію» № 565-ХІІ та постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції» від 21 жовтня 2015 № 850 (далі Порядок № 850).
Пунктом 5 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію», Закон України «Про міліцію» визнано таким, що втратив чинність.
Однак, за змістом пункту 15 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного Закону, право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».
Відповідно до ст. 23 Закону України «Про міліцію» у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності, йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.
Днем виникнення права на отримання грошової допомоги є, у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності, дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії (п. 2 Порядку № 850).
Згідно з п. 3 Порядку № 850 грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності III груп
Відповідно до п. 7 Порядку № 850, Працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов; довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).
До заяви додаються копії: довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією; постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) працівника міліції, зокрема про те, що воно не пов`язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідному контролюючому органу і має відповідну відмітку у паспорті громадянина України).
Керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги, а також у разі загибелі (смерті) працівника міліції: витяг з наказу про виключення загиблого (померлого) працівника міліції із списків особового складу; витяг з особової справи про склад сім`ї загиблого (померлого) працівника міліції (п. 8 Порядку № 850).
У свою чергу, згідно з п. 9 Порядку № 850 Міністерство внутрішніх справ в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.
З системного аналізу вищенаведених норм, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що передумовою отримання особою одноразової грошової допомоги, є звернення до уповноваженого органу, із відповідною заявою та іншими необхідними документами, які в установлений строк розглядаються цим органом, після чого складається висновок щодо виплати грошової допомоги, який направляється МВС для прийняття відповідного рішення про призначення або про відмову в призначенні грошової допомоги.
Надаючи правову оцінку діям Міністерства внутрішніх справ України, щодо відмови в призначенні позивачу одноразової грошової допомоги, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до пункту 14 Порядку № 850 призначення і виплата грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність чи часткова втрата працездатності без установлення інвалідності працівника міліції за висновком комісії з розслідування нещасного випадку є наслідком: - учинення ним злочину, адміністративного правопорушення або дисциплінарного проступку; - учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння; - навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, установленого судом); - подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати грошової допомоги.
Суд апеляційної інстанції зауважує, що вищенаведені підстави є вичерпними і не підлягають розширеному тлумаченню.
Разом з тим, МВС України за результатом опрацювання матеріалів щодо призначення одноразової грошової допомоги відмовив у призначенні одноразової грошової допомоги листом № 10093/15-2021 від 15.03.2021, з підстав не залучення до складу комісії представників закладів охорони здоров`я МВС при проведенні медико-соціальної експертизи заявника та повернув надані позивачем матеріали.
Тобто, відповідач відмовляючи у призначенні одноразової грошової допомоги, не посилався на п. 14 Порядку № 850, який містить вичерпні підстави для відмови у призначенні спірної допомоги.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що 09 грудня 2019 року під час первинного огляду гр. ОСОБА_1 встановлено третю групу інвалідності у зв`язку з травмою пов`язаною з виконанням службових обов`язків під час проходження служби в органах внутрішніх справ, що підтверджується випискою з акту огляду медико-соціальною експертною комісією до довідки серії 12 ААБ № 330291 від 09.12.2019, терміном на 1 рік.
Згідно з довідкою серії 10 ААА № 009073 від 09.12.2019 про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках застрахованого, ОСОБА_1 встановлено 55% втрати працездатності з них: 40% - травма пов`язана з виконанням службових обов`язків (1993р) та 15% - захворювання пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ.
У подальшому, позивач повторно проходив медико-соціальну експертизу з 17.12.2020 по 11.01.2021, рішенням Обласної МСЕК його визнано особою з інвалідністю третьої групи безтерміново.
Отже, за встановлених обставин, у контексті наведених вимог законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскільки позивач отримав інвалідність, внаслідок захворювання, яке пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, а тому має право на виплату одноразової грошової допомоги.
Щодо покликання МВС України у листі № 10093/15-2021 від 15.03.2021, що при проведенні медико-соціальної експертизи ОСОБА_1 представники закладів охорони здоров`я МВС до складу комісії не залучались, то суд апеляційної інстанції не бере такі до уваги.
Оскільки, згідно листа № 171 від 22.04.2021 Комунальний заклад Львівської обласної ради «Львівський обласний центр медико-соціальної експертизи» (а. с. 87-88), на засідання обласної МСЕК № 3, яке відбулось 11.01.2021, представник ДУ «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Львівській області» не з`явився. 
Суд апеляційної інстанції зауважує, що позивач не може нести негативні наслідки у зв`язку з неявкою представника ДУ «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Львівській області» на засідання МСЕК.
Щодо стягнення витрат на правничу допомогу на користь позивача, то суд апеляційної інстанції зазначає таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. 
Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Частиною 3 ст. 134 КАС України передбачено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 4 ст. 134 КАС України).
Відповідно до ч. ч. 1, 7 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Згідно ч. 9 ст. 139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Аналіз наведених положень законодавства, дає підстави суду апеляційної інстанції для висновку, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Крім цього, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суди досліджують на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 17.09.2019 у справі № 810/3806/18, від 10.12.2019 у справі № 10.12.2019.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що на підтвердження розміру понесених витрат на правничу допомогу подано: Договір про надання правової допомоги від 05.04.2021 № 267 укладено між позивачем та АО «Ті Енд Партнерс»; акт від 16.11.2021 про надання правової допомоги на підставі договору від 05.04.2021 № 267, згідно якого адвокат виконав, а замовник прийняв надані послуги вартість яких становить за 13 год - 18000 грн; рахунок-фактуру № 1 від 16.11.2021, згідно якого оплата наданої правової допомоги становить 18  000, 00 грн.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що при визначенні суми відшкодування судових витрат, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені, договором на правову допомогу, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документи про оплату таких послуг та розрахунком таких витрат.
Відповідно до ч. 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди при розгляді справ, практику Європейського Суду з прав людини, застосовують як джерело права.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
У пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що в матеріалах цієї справи наявний належним чином складений договір про надання правової допомоги, оформлені та підписані документи, які містять детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом.
Разом з тим, суд апеляційної інстанції вважає, що сума судових витрат на професійну правничу допомогу, яку позивач просить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, підлягає зменшенню у зв`язку з відсутності ознак співмірності, визначених ч. 5 ст. 134 КАС України.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що в межах спірних правовідносинах Адвокатським об`єднанням через Адвоката Заваду Тараса Романовича здійснено підготовку і написання позовної заяви (9 год), відповіді на відзив (4 год).
Отже, враховуючи предмет розглядуваного спору, обсяг наданих послуг адвокатом, виходячи з критерію розумності, пропорційності, співмірності розподілу витрат на професійну правничу допомогу, з огляду на те, що заявлена сума до відшкодування витрат на правничу професійну допомогу є неспівмірною з вимогами, які ставилися в позовній заяві, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що розмір вказаних витрат підлягає стягненню в сумі 6000 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Крім цього при вирішенні питання про стягнення витрат на правничу, суд апеляційної інстанції враховує висновок Верховного Суду викладений у постанові 21.01.2021 № 280/2635/20, відповідно до якого КАС України відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною / третьою особою чи тільки має бути сплачено.
Таким чином, апеляційна скарга Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду без змін.
Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись ст. ст.  311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд – 
постановив:
апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2021 року у справі № 380/14133/21 без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України. 

Головуючий суддя	 	О. М. Гінда 	
судді	 	О. О. Большакова 	
 	 	В. Я. Качмар