Постанова
24 жовтня 2022 року
м. Київ
Справа № 2604/30143/12
Провадження № 51- 3228 ск 22
 
Суддя Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду ОСОБА_2, розглянувши касаційну скаргу засудженої ОСОБА_1 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 17 грудня 2019 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 20 липня 2022 року,
в с т а н о в и в:
Відповідно до ст. 387 Кримінально-процесуального кодексу України від 28 грудня 1960 року (далі КПК 1960 р.) зміст касаційної скарги повинен відповідати вимогам, зазначеним у ст. 350 КПК 1960 р. 
Прохання у касаційній скарзі має бути викладено з урахуванням вимог ст. 396 КПК 1960 р. Так, ч. 1 ст. 396 КПК України1960 р. передбачено, що у результаті касаційного розгляду справи суд приймає одне із таких рішень: залишає вирок, постанову чи ухвалу без зміни, а касаційні скарги - без задоволення; скасовує вирок, постанову чи ухвалу і направляє справу на нове розслідування або новий судовий чи апеляційний розгляд; скасовує вирок, постанову чи ухвалу і закриває справу; змінює вирок, постанову чи ухвалу.
Відповідно до ч. 1 ст. 398 КПК 1960 року підставами для скасування або зміни судових рішень можуть бути істотне порушення кримінально-процесуального закону, неправильне застосування кримінального закону, невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого. 
Зі змісту касаційної скарги засудженої ОСОБА_1 вбачається, що вона звертається з касаційною скаргою до «Вищого спеціалізованого суду України з розгляду кримінальних справ», просить «направити кримінальну справу щодо неї на новий судовий розгляд до суду першої інстанції, оскільки були допущені порушення КПК України, порушення конституційного права на захист та неправильне застосування Закону України про кримінальну відповідальність, без проведення нового судового неупередженого розгляду справедливим судом».
Всупереч наведеному, засуджена ОСОБА_1 , не погоджуючись із судовими рішеннями щодо неї, окрім іншого вказує на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Однак згідно зі ст. 398 КПК 1960 року невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи не є підставою для скасування або зміни судового рішення.
Крім того, висловлена у касаційній скарзі вимога засудженої, не узгоджується з положеннями ч. 1 ст. 396 КПК України 1960 р. 
Окрім того, звернення засудженої ОСОБА_1 до суду, також не відповідає вимогам, зазначеним у ст. 350 КПК 1960 р., оскільки відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року судом касаційної інстанції є Верховний Суд.
Подача касаційної скарги без дотримання вимог ст. 350 КПК 1960 р. перешкоджає вирішенню питання про витребування справи.
Справу може бути витребувано з метою перевірки в касаційному порядку при повторному надходженні касаційної скарги за умови усунення зазначених недоліків у межах передбаченого ч. 2 ст. 386 КПК 1960 р. строку або не пізніше одного місяця з дня одержання копії даної постанови.
Враховуючи викладене та керуючись ст. 388 КПК України 1960 року, п. 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України,
п о с т а н о в и в:
Відмовити засудженій ОСОБА_1 у витребуванні матеріалів кримінальної справи щодо неї для перевірки в касаційному порядку.
Постанова оскарженню не підлягає.
 
С у д д я                                                                                                   ОСОБА_2