ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2022 р. 	Справа № 520/20523/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Кононенко З.О.,
Суддів: Калиновського В.А. ,  Мінаєвої О.М. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат  Харківської обласної державної адміністрації на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.12.2021, головуючий суддя І інстанції: Заічко О.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 30.12.21  по справі № 520/20523/21
за позовом      ОСОБА_1  
до      Обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат  Харківської обласної державної адміністрації              
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат  Харківської обласної державної адміністрації в якому просив суд: 
- визнати  протиправними дії Обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Харківської обласної державної адміністрації та Управління соціального захисту населення Харківській районної державної адміністрації, щодо недоплати одноразової грошової допомоги до 5 травня, зобов`язання здійснити перерахунок та виплату недоплаченої разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік.
Позовні вимоги обґрунтував посиланням на порушення його права на одержання щорічної грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік у визначеному законом розмірі.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 30.12.2021 року позовні вимоги    ОСОБА_1  до   Обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Харківської обласної державної адміністрації про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії  - задоволено.
Визнано протиправними дії Обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Харківської обласної державної адміністрації щодо  виплати ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік у розмірі меншому, ніж передбачено частиною п`ятою   статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
Зобов`язано  Обласний центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Харківської обласної державної адміністрації здійснити виплату ОСОБА_1 , як інваліду 2 групи, учаснику бойових дій, разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком відповідно до частини п`ятої   статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», з урахуванням раніше виплачених сум.
Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.
Так, відповідач в апеляційній скарзі зазначає, Управління соціального захисту населення адміністрації Індустріального району Харківської міської ради є децентралізованим, яке призначає допомоги, компенсації та здійснює виплату самостійно. Згідно з базою даних одержувачів допомог та компенсацій по Харківській області станом на 04.11.2021 р. ОСОБА_1 як одержувач щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік, перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення Індустріального району Харківської міської ради, яке призначає та виплачує таку допомогу самостійно (в умовах децентралізованої системи нарахування), без участі Центру.
Відповідач наголошує, що нарахування і виплата щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік зазначеній особі Центром не проводилася, отже у даному випадку Центр не є органом, уповноваженим здійснювати виплату.
Повноваження Центру на Індустріальний район не розповсюджуються. Центр не є органом, уповноваженим здійснювати виплату, тому Центр не може бути належним відповідачем по даній справі. Таким чином, без залучення Управління соціального захисту населення адміністрації Індустріального району Харківської міської ради в якості відповідача у цій справі, стало неможливо з`ясувати всі обставини справи, а також неможливо виконати рішення, прийняте Харківським окружним адміністративним судом.
На переконання відповідача, Обласний центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат  Харківської обласної державної адміністрації є неналежним відповідачем та не має відповідати за пред`явленим позовом.
Позивач не скористався своїм правом та не надав до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу відповідача.
На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що позивач є особою з інвалідністю 2 групи та має право на пільги, встановлені Закон України від 22.10.1993 №3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"   (надалі - Закон №№3551-XII)., що підтверджено копією посвідчення серія НОМЕР_1 віданого 16.03.2020р.. Відповідачем у квітні 2021 року проведено виплату позивачу разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік у розмірі 3906,00 грн.
Непогодившись з розміром виплати,позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату разової грошової допомоги до 5 травня у 2021 році у належному розмірі, а саме кратному восьми мінімальним пенсіям за віком. 
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з протиправності дій відповідача щодо виплати позивачу разової грошової допомоги у розмірі, меншому ніж передбачено ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", оскільки виплачуючи позивачу разову грошову допомогу у розмірі, меншому ніж передбачено частиною п`ятою статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", відповідач допустив порушення прав позивача на отримання такої допомоги у належному розмірі.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ст. 46 Конституції України  громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Конституційний Суд України зазначив, що Основний Закон України закріплює основоположні засади права громадян на соціальний захист і відносить до законодавчого регулювання механізм реалізації цього права (абзац сьомий пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 20 червня 2001 року № 10-рп/2001).
За Конституцією України Кабінет Міністрів України забезпечує виконання Конституції та законів України, в тому числі у сфері соціального захисту.
Приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правовий статус ветеранів війни, створення належних умов для їх життєзабезпечення визначає Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII (далі - Закон № 3551-XII).
Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону №3551-XII (в редакції Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 25 грудня 1998 року №367-XIV) щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.
Підпунктом “б” підпункту 1 пункту 20 розділу ІІ Закону України від 28 грудня 2007 року №107-VI “Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України” (далі - Закон № 107-VI) текст вказаної вище частини статті 12 Закону № 3551-XII викладено в новій редакції, відповідно до якої щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України".
Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 зміни, внесені підпунктом “б” підпункту 1 пункту 20 розділу ІІ Закону № 107-VI, визнані неконституційними.
Згідно із підпунктом 5 пункту 63 розділу І Закону України від 28 грудня 2014 року № 79-VIII “Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин” розділ VI “Прикінцеві та перехідні положення” Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, відповідно до якого норми і положення, зокрема, статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону № 3551-XII застосовуються у порядку та розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Конституційний Суд України рішенням від 27 лютого 2020 року № 3-р/2020 визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окреме положення пункту 26 розділу VI “Прикінцеві та перехідні положення” Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статей 12,13, 14, 15 та 16 Закону № 3551-XII застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
При цьому Конституційний Суд України у пункті 2.2 мотивувальної частини вказаного рішення, посилаючись на положення свого рішення від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, дійшов висновку про те, що Бюджетним кодексом України не можна вносити зміни до інших законів України, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, а також встановлювати інше (додаткове) законодавче регулювання відносин, відмінне від того, що є предметом спеціального регулювання іншими законами України.
Таким чином, на час виникнення спірних відносин рішенням Конституційного Суду України від 27 лютого 2020 року № 3-р/2020    відновлено дію частини п`ятої статті 12 Закону № 3551-XII у редакції Закону № 367-ХІV, згідно з якою щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.
Водночас Кабінет Міністрів України у постанові №112 від 19.02.2020 про "Деякі питання виплати у 2020 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” і “Про жертви нацистських переслідувань” (далі - Постанова № 112) установив, що у 2020 році виплата разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законом № 3551-XII, учасникам бойових дій, здійснюється у розмірі 1390 гривень (підпункт 1 пункту 1), тобто у розмірі меншому, ніж це передбачено частиною п`ятою статті 12 цього Закону.
Отже, на час виплати позивачу щорічної разової грошової допомоги до 5 травня одночасно діяли і Закон № 3551-XII і Постанова № 112.
Великою Палатою Верховного Суду у постанові 13.01.2021 (справа № 440/2722/20 з аналогічними цій справі правовідносинами) сформовано правовий висновок, що виходячи із визначених у частині четвертій статті 7 КАС України загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, для визначення розміру разової грошової допомоги слід застосовувати не Постанову № 112, а Закон №3551-XII, який має вищу юридичну силу.
Колегія суддів не вбачає підстав для відступлення від зазначеного правового висновку.
Таким чином, з 27 лютого 2020 року застосовуються положення статті 12 Закону № 3551-XII в редакції Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 25 грудня 1998 року № 367-XIV (з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10рп/2008), а саме: щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.
За приписами статті 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 09 липня 2003 року, мінімальна пенсія - державна соціальна гарантія, розмір якої визначається цим Законом.
Відповідно до статті 28 частини 1 вказаного Закону мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.
Як зазначає позивач, разову грошову допомогу йому виплачено у розмірі меншому ніж передбачено ч.5 ст. 12 Закону № 3551-XII, що в свою чергу свідчить про порушення права позивача на отримання допомоги у належному розмірі.
Щодо доводів відповідача стосовно того, що Обласний центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Харківської обласної державної адміністрації не є належним відповідачем у даній справі, колегія суддів зазначає наступне.
Статтею 17-1 Закону № 3551-ХІІ передбачено, що щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених статтями 12 - 16 цього Закону, здійснюють центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення, через відділення зв`язку або через установи банків (шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача) пенсіонерам - за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання.
Відповідно до пункту 1 Положення про Міністерство соціальної політики України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 року № 423, Міністерство соціальної політики України (Мінсоцполітики) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України і який забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері соціальної політики, соціального захисту ветеранів війни та осіб, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в частині організації виплати їм разової грошової допомоги.
Згідно із підпунктом 41 п. 4 вказаного Положення Мінсоцполітики відповідно до покладених на нього завдань організовує виплату до 5 травня разової грошової допомоги ветеранам війни, особам, на яких поширюється дія Закону № 3551-ХІІ.
Відповідно до абзаців 1 та 2 п. 1 Постанови № 112 Міністерство соціальної політики виплати організовує шляхом перерахування коштів структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій (далі - регіональні органи соціального захисту населення), які розподіляють їх між структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад (далі - районні органи соціального захисту населення), центрами по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат.
Районні органи соціального захисту населення, центри по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат перераховують кошти через відділення зв`язку або установи банків на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання) у таких розмірах, зокрема учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності та колишнім неповнолітнім (яким на момент ув`язнення не виповнилося 18 років) в`язням концентраційних таборів, гетто, інших місць примусового тримання, а також дітям, які народилися у зазначених місцях примусового тримання їх батьків, - 1,390 гривень.
Пунктом 2 вказаної Постанови №112 установлено забезпечити подання до 23.03.2020 року районним органам соціального захисту населення переліків осіб, які мають право на отримання грошової допомоги: Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Національною гвардією, Національною поліцією, Державною податковою службою, Державною митною службою, Державною службою з надзвичайних ситуацій, Службою безпеки, Службою зовнішньої розвідки, Міністерством юстиції, Управлінням державної охорони, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державною спеціальною службою транспорту, Офісом Генерального прокурора, іншими утвореними відповідно до законів військовими формуваннями, підприємствами, установами, організаціями - щодо осіб, які не перебувають на обліку в органах Пенсійного фонду України; Пенсійним фондом України - щодо осіб, які перебувають на обліку в його органах.
Відповідно до підпункту 3.2.2 п. 3.2 Положення про Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Індустріального району Харківської міської ради (додаток 122 до рішення 1 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 20.11.2015 року № 7/15 «Про затвердження положень виконавчих органів Харківської міськради 7 скликання» з наступними змінами) основними завданнями Управління є, зокрема, призначення соціальної допомоги, адресної грошової допомоги, компенсацій та інших соціальних виплат, передбачених законодавством України.
На виконання п. 4.1.22. вказаного положення, на Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Індустріального району Харківської міської ради, покладено обов`язок здійснювати призначення та виплату разової грошової допомоги, передбаченої законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань» особам, які перебувають на обліку в цьому Управлінні.
Інші управління соціального захисту населення адміністрацій централізованих районів Харківської міської ради (Київський, Московський, Немишлянський, Новобаварський, Слобідський, Холодногірський, Шевченківський) відповідно до п.4.1.22. відповідних положень здійснюють призначення разової грошової допомоги, передбаченої законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та "Про жертви нацистських переслідувань", передають списки-розпорядження до Обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат для нарахування і виплати.
Відповідно до п.п. 2 п. 3 Положення про Обласний Центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, затвердженого розпорядженням голови Харківської обласної державної адміністрації від 223.11.2016 року № 535, головним завданням Центру є, зокрема, підготовлення документів на виплату всіх видів грошових допомог, відправка документів до підприємств зв`язку та банківських установ для здійснення виплати всіх видів допомог.
Отже, Міністерство соціальної політики перераховує кошти регіональним органам соціального захисту населення, які розподіляють їх між районними органами соціального захисту населення, центрами по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, які і здійснюють безпосередню виплату щорічної разової грошової допомоги учасникам бойових дій.
Розпорядженням голови ХОДА від 25.01.2001 № 29 Обласний центр по нарахуванню і виплаті пенсій і допомог реорганізовано в Обласний центр по нарахуванню і виплаті допомог та контролю за призначенням і виплатою пенсій.
Розпорядженням голови ХОДА від 26.05.2006 р. № 557 Обласний центр по нарахуванню і виплаті допомог та контролю за призначенням і виплатою пенсій перейменовано у Обласний центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Харківської обласної державної адміністрації.
Таким чином, органами, уповноваженими здійснювати виплату разової щорічної грошової допомоги до 5 травня, є Управління соціального захисту населення за місцем проживання позивача та Обласний центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Харківської обласної державної адміністрації.
Колегією суддів з матеріалів справи встановлено, що згідно з базою даних одержувачів допомог та компенсацій по Харківській області станом на 04.11.2021 р. ОСОБА_1 як одержувач щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік, перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення Індустріального району Харківської міської ради, яке призначає та виплачує таку допомогу самостійно в умовах децентралізованої системи нарахування, без участі Центру.
Так, дійсно відповідно до довідки Обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Харківської обласної державної адміністрації від 17.11.2021 р. № 46-02, нарахування і виплата щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік  Центром ОСОБА_1 не проводилася. Повідомлено, що у даному випадку Центр не є органом, уповноваженим здійснювати виплату.
Отже, з наведеного слідує, що безпосередню виплату щорічної разової грошової допомоги позивачу як учаснику бойових дій здійснило Управління соціального захисту населення адміністрації Індустріального району Харківської міської ради, а не відповідач у справі Обласний центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Харківської обласної державної адміністрації.
З огляду на викладене, враховуючи встановлені судом апеляційної інстанції обставини, колегія суддів приходить до висновку, що належним відповідачем по даній справі є саме Управління соціального захисту населення адміністрації Індустріального району Харківської міської ради, а не Обласний центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Харківської обласної державної адміністрації, який визначено в якості відповідача у даній справі.
З приводу наведеного, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1   ст. 48 КАС України суд першої інстанції, встановивши, що з позовом звернулася не та особа, якій належить право вимоги, може за згодою позивача та особи, якій належить право вимоги, допустити заміну первинного позивача належним позивачем, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи.
Частиною 3   статті 48 КАС України   передбачено, що якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача.
Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача. У разі відмови у задоволенні адміністративного позову до такого відповідача понесені позивачем витрати відносяться на рахунок держави (частина 4   статті 48 КАС України).
Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. При цьому обов`язком суду першої інстанції є встановлення належності відповідачів та їх заміна у разі необхідності.
Колегія суддів зазначає, що позивач не завжди спроможний правильно визначити відповідача. Звертаючись до суду з адміністративним позовом, позивач вказує відповідачем особу, яка, на його думку, повинна відповідати за позовом, проте під час розгляду справи він може заявити клопотання про заміну неналежного відповідача належним. Заміна відповідача може відбутися за клопотанням не лише позивача, а й будь-якої іншої особи, яка бере участь у справі, у тому числі й за клопотанням самого відповідача, або навіть за ініціативою суду.
Особа, яка залучається до участі у справі у процесуальному статусі відповідача має процесуальні права та процесуальні обов`язки, визначені   КАС України.
За правилами ч. 7   ст. 48 КАС України заміна відповідача допускається лише до ухвалення рішення судом першої інстанції, а суд апеляційної інстанції позбавлений процесуального права здійснювати заміну неналежної сторони по справі або залучати до участі у справі другого відповідача.
Зокрема, залучення такої особи на стадії апеляційного розгляду справи позбавило би залученого відповідача можливості користуватися своїми процесуальними правами, гарантованими КАС України   в суді першої інстанції, що є порушенням принципу рівності сторін.
Така правова позиція щодо застосування норм процесуального права, зокрема, була висловлена Верховним Судом у постанові від 09.07.2020 у справі № 2040/5355/18.
Крім того, колегія суддів зауважує, що позовні вимоги заявляє позивач, водночас адміністративний суд може, якщо вважатиме за потрібне, застосувати інший, аніж той, який зазначив позивач, спосіб захисту його прав та інтересів, який не суперечитиме   закону   і забезпечуватиме їхній ефективний захист. Вибір/застосування способу захисту порушених прав та інтересів детермінується через призму суті порушеного (суб`єктивного) права в рамках правовідносин, з яких виник спір.
Тож результативним обраний спосіб захисту порушеного права (у контексті цього спору) буде тоді, коли існуватиме взаємозв`язок між порушенням (суб`єктивного права особи) та (дозволеним, прийнятним) способом його захисту, водночас останній сприятиме вичерпному його поновленню. Однією з умов для досягнення такого результату є визначення належного відповідача/відповідачів за позовом, адже від цього значною мірою теж залежить ефективність захисту порушеного права (втілена у процедурі виконання судового рішення).
З огляду на викладене, враховуючи предмет даного позову, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, в порушення вказаних вимог процесуального закону, вирішуючи спір про визнання протиправною бездіяльність Обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Харківської обласної державної адміністрації щодо невиплати ОСОБА_1 разової грошової допомоги до 05 травня за 2021 рік в розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком відповідно до статті 12 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, не з`ясував належність відповідача у справі та не вирішив питання про залучення до участі у справі належного відповідача чи співвідповідача.
Матеріали справи не містять жодних доказів того, що суд першої інстанції запропонував позивачу здійснити заміну неналежного відповідача на належного або залучити до участі у справі другого відповідача.
При цьому, слід зазначити, що Обласним центром по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Харківської обласної державної адміністрації в наданому до суду першої інстанції відзиві на позовну заяву було наведено обставини, на підставі яких останній наголошував суду, що є неналежним відповідачем у даній справі та додано довідку від 17.11.2021 р. № 46-02, з якої, як зазначено вище, слідує, що позивач перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення Індустріального району Харківської міської ради, що підтверджує факт неналежності обраного позивачем відповідача по даній справі.
У зв`язку з чим, враховуючи відсутність у суду апеляційної інстанції повноважень на здійснення дій щодо заміни відповідача на належного або залучення в якості співвідповідача на стадії апеляційного перегляду справи, що унеможливлює дослідження таких обставин під час апеляційного перегляду справи, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, звернених до Обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Харківської обласної державної адміністрації.
Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, не встановивши фактичні обставини, які мають значення для справи та не здійснивши заміну неналежної сторони, яка, в силу обмежень, встановлених статтею 48 КАС України, могла бути проведена виключно судом першої інстанції, допустив порушення норм процесуального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та відмови у задоволенні позову.
Відповідно до п.4 ч.1ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Одночасно колегія суддів роз`яснює позивачу щодо його права повторно звернутися з адміністративним позовом до належного відповідача - відповідного органу Управління соціального захисту населення Індустріального району Харківської міської ради.
При цьому, слід звернути увагу апелянта на те, що порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що полягало у невирішенні питання заміни неналежного відповідача або залучення другого відповідача призвело до відмови у задоволенні позову саме з вищенаведених підстав та мотивів, що в свою чергу не свідчить про відсутність порушеного права позивача у спірних відносинах або про пропуск позивачем строку звернення до суду у разі звернення з адміністративним позовом до належного відповідача. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат  Харківської обласної державної адміністрації - задовольнити.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 30.12.2021 по справі № 520/20523/21 - скасувати.
Прийняти постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_1 до Обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат  Харківської обласної державної адміністрації про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовити. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		З.О. Кононенко 	
Судді	   	В.А. Калиновський    О.М. Мінаєва