ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 221/1130/17                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Басай О.В.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  27 жовтня 2022 року                                                                                            м. Київ
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача                              Аліменка В.О.,
суддів                                                  Бєлової Л.В., Лічевецького І.О.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Керівника Білоцерківської спеціаліованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону на рішення Київського окружного адміністративного суду від 20 липня 2022 р. у справі за адміністративним позовом Заступника військового прокурора Білоцерківського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України до ОСОБА_1  про відшкодування шкоди, спричиненої злочином,-
В С Т А Н О В И Л А:
З позовною заявою звернувся заступник військового прокурора Білоцерківського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України до ОСОБА_1 про стягнення з нього майнової шкоди, яка спричинена злочином у сумі 609 000,00 грн.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 20 липня 2022 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. 
Апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження на підставі пункта 3 частини 1  статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції - скасувати, виходячи з такого.
Вирішуючи вказаний спір, суд першої інстанції встановив, Наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 12.02.2015 №25, відповідно до  постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 "Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві", начальнику фінансового відділу наказано перерахувати кошти для виплати одноразової грошової допомоги, на рахунки рідних ОСОБА_2 .
Перерахунок зазначених коштів ІНФОРМАЦІЯ_1 родині ОСОБА_2 підтверджується платіжними дорученнями від ІНФОРМАЦІЯ_3 №297, 298, 299.
Вироком Волноваського районного суду Донецької області від 01.07.2016 у справі №221/1466/15-к, який набрав законної сили 18.01.2017, ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого пунктом 7 частини другої статті  115, частини третьої статті  406 КК України. Вказаним вироком встановлено навмисне вбивство Відповідачем військовослужбовця ОСОБА_2 ..
Листом від 28.02.2017 №3/6/664 Міністерства оборони України повідомило військову прокуратуру Білоцерківського гарнізону, на її запит щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі військовослужбовців, що родині ОСОБА_2 кошти в сумі 609000 грн перераховані на рахунок ІНФОРМАЦІЯ_2 29.01.2015 для подальшого перерахунку на рахунки членів сім`ї.
Зважаючи на наведене Позивач вважає, що Міністерство оборони України має право зворотної вимоги до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування за правилами  статті 1191 ЦК України  та пунктом 7 Положення від 23.06.1995 №243/95-ВР, у зв`язку з чим звернувся до суду з даною позовною заявою.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Частиною 5  статті 17 Конституції України  передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Частиною 2  статті 19 Конституції України  передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Відповідно до частини 1  статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»  військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
У силу вимог частини четвертої вказаної статті порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Стаття 46 Конституції України  визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до  статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»  виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених  Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Відповідно до  статті 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-ХІІ  з наступними змінами та доповненнями у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин (далі  Закон України №2011-ХІІ) соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до частини 1  статті 16 цього Закону  одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Відповідно до пункта 1 частини 2  статті 16 Закону України №2011-ХІІ  одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби.
У відповідності до статті  161  Закону України №2011-ХІІ  у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункта 2  статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста.
Відповідно до пункту а) частини першої  статті 16-2 Закону №2011-XII, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого  законом  для працездатних осіб, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2  статті 16 цього Закону.
Одноразова грошова допомога у випадках, передбачених підпунктами 1-3 пункту 2  статті 16 цього Закону, призначається і виплачується рівними частками всім особам, які мають право на її отримання. У разі відмови якоїсь з осіб, зазначених у статті 16-1цього  Закону, від отримання одноразової грошової допомоги її частка розподіляється між іншими особами, які мають право на її отримання (частина перша  статті 16-3 Закону №2011-XII).
Одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (частина шоста  статті 16-3 Закону №2011-XII).
Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України (частина дев`ята  статті 16-3 Закону №2011-XII).
На час виникнення спірних відносин, механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовців визначався Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України віл 25.12.2013 №975 (далі - Порядок №975).
Відповідно до пунктів 3, 4 Порядку №975, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть.
Одноразова грошова допомога призначається у разі, зокрема: загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби; смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних із проходженням військової служби.
Призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів) (пункт 12 Порядку №975).
Одноразова грошова допомога виплачується особі шляхом перерахування коштів уповноваженим органом на рахунок в установі банку, зазначений одержувачем виплати (пункт 14 Порядку №975).
Виходячи з наведених норм та обставин справи судом встановлено, що родичам загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 , виплачена одноразова грошова допомога, тобто гарантована державою виплата, що здійснюється внаслідок загибелі (смерті) військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби.
Натомість судом встановлено, що така одноразова грошова допомога виплачена родичам загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 фактично ІНФОРМАЦІЯ_3, отже задовго до постановлення відносно Відповідача вироку Волноваського районного суду Донецької області від 01.07.2016 у справі №221/1466/15-к та набрання ним законної сили, тобто незалежно від обставин встановлення вироком вини Відповідача.
Таким чином, умовами для отримання родичами виплати відповідної одноразової грошової допомоги є обставини загибелі (смерті) військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби, а не визнання вини певної особи в такій загибелі.
Також, як вже зазначено вище, одноразова грошова допомога є гарантованою державою виплатою, процедуру чи підстави відшкодування якої з винних  Закон №2011-XII  та Порядок №975 не містить, отже така допомога не є матеріальною шкодою у розумінні  Цивільного кодексу України  та Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого  постановою Верховної Ради України від 23.06.1995 №243/95-ВР.
Щодо посилань Позивача на норми  статті 1191 Цивільного кодексу України  та пункту 7 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого  постановою Верховної Ради України від 23.06.1995 №243/95-ВР  (далі - Положення), суд зазначає наступне.
Відповідно до  статті 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Держава, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, юридичні особи мають право зворотної вимоги до фізичної особи, винної у вчиненні кримінального правопорушення, у розмірі коштів, витрачених на лікування особи, яка потерпіла від цього кримінального правопорушення.
Держава, відшкодувавши шкоду, завдану посадовою, службовою особою органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, має право зворотної вимоги до цієї особи тільки у разі встановлення в її діях складу кримінального правопорушення за обвинувальним вироком суду щодо неї, який набрав законної сили.
Держава, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, відшкодувавши шкоду, завдану посадовою, службовою особою внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності відповідно органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, мають право зворотної вимоги до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування (крім відшкодування виплат, пов`язаних із трудовими відносинами та відшкодуванням моральної шкоди).
Батьки (усиновлювачі), опікун або піклувальник, а також заклад або особа, що зобов`язані здійснювати нагляд за малолітньою або неповнолітньою особою, які відшкодували шкоду, завдану малолітньою або неповнолітньою особою чи фізичною особою, яка визнана недієздатною, не мають права зворотної вимоги до цієї особи.
У свою чергу, Положення підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами.
Відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, завдана розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств та військово-навчальних закладів (далі - військові частини) для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати.
Військове майно - це державне майно, закріплене за відповідними військовими частинами. До нього належать: всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, паливно-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне та інше майно, а також кошти (пункт 2 Положення).
Військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані у разі заподіяння з їх вини третім особам шкоди, яку було відшкодовано відповідно до чинного законодавства військовою частиною, зобов`язані відшкодувати її військовій частині у порядку, передбаченому цим Положенням та цивільним законодавством України (пункт 7Положення).
Таким чином, оскільки виплачена рідним військовослужбовця ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 одноразова грошова допомога в розмірі 609 000,00 грн є гарантованою державою виплатою, а не матеріальною шкодою у розумінні наведених положень  ЦК України  та Положення, то відсутні правові підстави для стягнення з Відповідача відповідної суми.
Таким чином, проаналізувавши ці та всі інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.
Отже, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.
Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст.ст.  243,  250,  308,  310,  315,  316,  321,  322,  325,  329 КАС України, колегія суддів,-
ПОСТАНОВИЛА :
Апеляційну скаргу Керівника Білоцерківської спеціаліованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону - залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 20 липня 2022 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду у тридцятиденний строк в порядку, встановленому статтями 329-331 КАС України.

Суддя-доповідач                                                             В.О. Аліменко

Судді                                                                                 І.О.Лічевецький

Л.В. Бєлова