ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7848/22 Справа № 208/8518/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Івченко Т. П. Суддя у 2-й інстанції - Гапонов А. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2022 року                                                                м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Гапонова А.В.
суддів Новікової Г.В., Никифоряка Л.П.
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у м. Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/3 частину домоволодіння, 
-за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28 червня 2022 року, -
ВСТАНОВИВ:
       ІСТОРІЯ СПРАВИ 
24 грудня 2019 року до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/3 частину домоволодіння, в якому просить суд визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 та визнати за ОСОБА_1 право власності на частину домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 .
Позов мотивовано тим, що він із відповідачем перебував у зареєстрованому Баглійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області шлюбі з 26 червня 1998 року, актовий запис № 140, який був розірваний на підставі рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22 лютого 2016 року. 
Позивач за даним позовом ОСОБА_1 , відповідач за даним позовом ОСОБА_3 та їх спільна донька ОСОБА_4 зареєстровані в будинку за адресою АДРЕСА_1 . Цей будинок був подарований матір`ю позивача відповідачу за даним позовом ОСОБА_2 .
Так, 19.06.2002 року відповідачу ОСОБА_2 , було подаровано 1/3 частину житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 . За час перебування у шлюбі та проживання в даному домоволодінні позивачем та відповідачем, за їх спільні сумісні кошти як подружжя було зроблено значний ремонт домоволодіння, добудування та переобладнання деяких нових приміщень.
Крім того, у виконанні всіх цих робіт позивач брав безпосередню участь, здійснюючи роботи та шляхом фінансових внесків, залучаючи спеціалістів, друзів, колишнього тестя.
З посиланнями на ст.ст. 57, 62, 70, 71 СК України позивач вважав, що з врахуванням здійснених поліпшень житла кожному з подружжя повинно належати 1/2 частина з цих поліпшень, а тому 67/100 : 2 = 33,5/100, що становить 1/3 частину, на яку він як співвласник має право.

       КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ
       28 червня 2022 року рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області позовні вимоги за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/3 частину домоволодіння залишено без задоволення.
       Вирішено питання щодо судового збору.
       КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
       У жовтні 2022 року, не погодившись із вказаним рішенням, ОСОБА_1  подано апеляційну скаргу, в якій він просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 домоволодіння за адресою  АДРЕСА_2 , визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частину вказаного домоволодіння, а також стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору та витрати на оплату послуг експерта, тощо.
В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Суд не взяв до уваги надані позивачем докази і не надав їм належної оцінки.
Відповідно до висновку експерта №932/09-19 від 20.11.2019 року, будівельні роботи, які проведені у вказаному житловому будинку за період з 2002 року по листопад 2016 року, згідно переліку робіт, наданому ОСОБА_1 , є невід`ємними поліпшеннями, вартість об`єкту нерухомості в порівнянні з його вартістю на час набуття його у приватну особисту власність відповідачем ОСОБА_2 , склала 335872 – 109747 = 226125 грн в оцінці його вартості на час проведення експертного дослідження.
Відповідач не спростовувала вказаний висновок експерта та погоджувалась з результатами проведеної експертизи в судових засіданнях.
Зазначає, що суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про доходи сторін. Позивав неодноразово посилався на те, що він весь час працював, іноді без офіційного оформлення, мав власні заощадження, що відображено в поясненнях по суті справи. На підтвердження зазначеної обставини надавав витрати на придбання нерухомих та рухомих речей.
В матеріалах справи містяться відомості Кам`янської ДПІ Кам`янського управління ГУ ДПС у Дніпропетровській обл. про суму доходів ОСОБА_3 . Також відповідно до декларації за 2006 рік, наданою суду ОСОБА_3 , у вказаний період вона доходів не отримувала. Вказані відомості спростовують розрахунок отриманого доходу сторін від 11.06.2021 року, наданий представником відповідача, який суд першої інстанції взяв за основу. 
Позивачем доведено невід`ємне поліпшення об`єкту права власності шляхом трудової діяльності, що підтверджували свідки з боку позивача. Разом з тим, суд в мотивувальній частині бере за основу у якості доказів пояснення свідків, які є родичами відповідача та є зацікавленими особами. У той же час суд не врахував пояснення свідків з боку позивача, які не зацікавлені у рішенні, є лише сусідами та пояснювали, що позивач вкладав свої зусилля та грошові затрати, чим істотно збільшив вартість нерухомого об`єкту.
Суд також не звернув увагу на те, що ринкова вартість домоволодіння збільшилась з 109747 грн до 335872 грн. Також суд посилався на те, що з 16.01.2020 року змінено правовий режим об`єкту нерухомого майна – домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 з підстав припинення правового режиму спільної часткової власності та виникнення права власності у відповідача на самостійний об`єкт нерухомого майна за адресою АДРЕСА_2 , але правовий режим спільної сумісної власності подружжя не припинив своє існування.
АРГУМЕНТИ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
17 листопада 2022 року на адресу апеляційного суду від представника відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому представник просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
В обґрунтування відзиву представник відповідача зазначив, що суд першої інстанції врахував всі надані докази, надав їм належну оцінку і виніс законне та обґрунтоване рішення. Рішення ухвалене з застосуванням норм матеріального та процесуального права.
Докази, які спростовують доводи апелянта знаходяться в матеріалах справи.

       ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
В апеляційному суді справа розглядається, відповідно до ст.369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.
       Відповідно до ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
       Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 19 червня 2002 року, тобто під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, в якому вони перебували починаючи з 26 червня 1998 року, відповідач ОСОБА_2 набула право власності на об`єкт нерухомості - одну третю частину домоволодіння за номером АДРЕСА_3 , А-1 жилий будинок дерев.глиномазан. житловою площею 35,0 кв.м, А1-1 жилий будинок шл.блок житловою площею 25,8 кв.м, В-1 жилий будинок шл.блок житловою площею 41,4 кв.м, Ж-1 сарай цегла, З-1 душ. Цегла, К-1 вбиральня дощаті, М-1 вбиральня дощаті, О-1 сарай цегла, П-1 навіс, Т-1 погріб земляний, № 1-6,8,11 огорожа, № 7,9 водопроводи, № 10, 12 зливні ями, І, ІІ тротуари.
Набуття права власності на зазначений вище об`єкт нерухомості відповідачкою ОСОБА_5 , відбулося на підставі договору дарування укладеного 19 червня 2002 року, та посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Дербіною Р.Є., і зареєстрований у реєстрі за № 602.
А тому судом було застосовано п. 2 ч. 1 ст. 57 СК України, в редакції на час набуття відповідачем права власності на даний об`єкт нерухомості, при визначеності його правового статусу, як особистої приватної власності відповідача ОСОБА_5 . 
Судом першої інстанції повно з`ясовані обставини справи, вірно встановлені правовідносини та суд дійшов до вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.
У позові йдеться про набуття права власності на певну частину будинку з зв`язку з тими обставинами, що позивачем були зроблені покращення у будинку за час проживання у ньому.
Підстави для набуття права власності чітко регламентовані законодавством України.
Наприклад, відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Перелік підстав набуття права власності закріплений у статтях 328-345 ЦК України, при цьому підстави для набуття права власності на нерухоме майно, як його покращення, не існує, а тому не має законних підстав для задоволення позовних вимог у вигляді визнання за позивачем права власності на 1/3 частину домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 
При цьому не має жодного значення ні доходи сторін ні їх особистий вклад у поліпшення майна.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
       ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
       Судом першої інстанції на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи та правильно застосовано норми матеріального права.
       Недоліків, які призводять до порушення основних принципів цивільного процесуального судочинства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі, та впливають на суть ухваленого рішення під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не встановлено.
       Таким чином, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд повно і всебічно перевіривши обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про залишення позову без задоволення у відповідності з нормами матеріального права та з дотриманням норм процесуального права. 
       Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       Ухвалене судом рішення відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України, підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги не вбачається.
        Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
       Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28 червня 2022 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

       Судді: