ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"20" жовтня 2022 р.           Справа№ 910/19245/21
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Кравчука Г.А.
суддів:            Коробенка Г.П. 
          Козир Т.П. 
 
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Кримчака Сергія Олександровича, м. Київ
на рішення Господарського суду міста Києва від 21.02.2022
у справі №  910/19245/21 (суддя Ковтун С.А.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фудс Делівері", м.    Київ
до Фізичної особи-підприємця Кримчака Сергія Олександровича, м. Київ
про стягнення 10  068,74 грн,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст і підстави позовних вимог.
У листопаді 2021 року  Товариство з обмеженою відповідальністю "Фудс Делівері" (далі - ТОВ "Фудс Делівері", позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця Кримчака Сергія Олександровича (далі - ФОП Кримчак С.О., відповідач) про стягнення  10068,74 грн, з яких: 9060,69 грн основного боргу, 86,69 грн пені, 15,30 грн 3% річних, 906,06 грн штрафу, а також покладення на відповідача понесених позивачем судових витрат зі сплати судового збору в розмірі 2 270,00 грн та правничої допомоги в розмірі 7 000,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за Договором поставки № 2229 від 26.01.2021 в частині здійснення розрахунків.  
Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.02.2022 у справі №910/19245/21 позов задоволено частково.
Присуджено до стягнення з Фізичної особи-підприємця Кримчака Сергія Олександровича на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фудс Делівері" 9  060,69 грн боргу, 44,49 грн пені, 15,30 грн 3% річних, 906,06 грн штрафу, 2  260,49 грн судового збору, 6  970,66 грн витрат на професійну правничу допомогу.
В іншій частині позову відмовлено.
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що обставини, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, належним чином доведені і відповідачем не спростовані. Відмова у стягненні 42,20 грн пені пов`язана з неправильним застосуванням позивачем умов пункту 9.4 Договору поставки і, відповідно, помилковим визначенням початку періоду, за який можливе нарахування пені за несвоєчасну оплату відповідної партії товару. 
Поряд з цим, зважаючи на надання позивачем належних доказів понесення витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції у відповідності до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України поклав їх на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Фізична особа-підприємець Кримчак Сергій Олександрович 08.07.2022 звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 21.02.2022 у справі №  910/19245/21 скасувати та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, стягнувши з позивача 3  721,50 грн судового збору.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги відповідач вважає, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не встановив усіх обставин справи, які мають значення для її правильного та об`єктивного вирішення. 
Так, зокрема, за твердженням скаржника, будучи добросовісним контрагентом за Договором поставки №2229 від 26.01.2021 він погасив наявну заборгованість перед позивачем у розмірі 9060,69 грн, що підтверджується доданими до апеляційної скарги копіями платіжного доручення №717 від 13.12.2021 та підписаного сторонами Акта звірки взаємних розрахунків за 4 квартал 2021 року, згідно з яким станом на 31.12.2021 заборгованість відсутня. Таким чином, відповідач вважає, що сторони вирішили спірні взаємовідносини до прийняття Господарським судом міста Києва оскаржуваного рішення. Неподання до суду першої інстанції документів, якими підтверджується погашення ним існуючої заборгованості перед позивачем, відповідач пояснює його необізнаністю про відкриття провадження у цій справі, оскільки він не отримував ухвалу суду від 25.11.2021. Водночас, на думку скаржника, позивач, знаючи про судовий розгляд даної справи, приховав від суду інформацію про виконання відповідачем обов`язку за Договором поставки №2229 від 26.01.2021 в частині оплати поставленого товару. 
Скаржником до апеляційної скарги додано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, яке мотивоване тим, що оскаржуване рішення від 21.02.2022 було отримано ним 02.07.2022, що підтверджується матеріалами справи.  
Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.
Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.07.2022 справу №  910/19245/21 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючого судді (судді доповідача) Кравчука Г.А., суддів Коробенка Г.П. та Козир Т.П.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.07.2022 витребувано матеріали справи №  910/19245/21 з Господарського суду міста Києва; відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду апеляційної скарги або залишення апеляційної скарги без руху за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Кримчака Сергія Олександровича на рішення Господарського суду міста Києва від 21.02.2022 у справі №  910/19245/21 до надходження матеріалів справи.
25.07.2022 матеріали справи №  910/19245/21 надійшли до Північного апеляційного господарського суду.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.07.2022 поновлено ФОП Кримчаку С.О. пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 21.02.2022 у справі №  910/19245/21, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ФОП Кримчака С.О. на вказане рішення  суду першої інстанції у даній справі, постановлено  розгляд апеляційної скарги здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання); запропоновано учасникам справи надати відзив на апеляційну скаргу та відповідь на відзив в установлені судом строки.  
Позиція інших учасників справи.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не було надано відзиву на апеляційну скаргу, що, в свою чергу, не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції, відповідно до частини 3  статті 263 Господарського процесуального кодексу України.  
Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.
Як убачається з матеріалів справи, 26.01.2021 між ТОВ "Фудс Делівері" (постачальник) та ФОП Кримчак С.О. (покупець) укладено Договір поставки №2229 (далі - Договір), відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов`язується передати у власність покупця продукти харчування, визначені в п. 2.1 цього Договору (далі - товар), а покупець - прийняти товар і оплатити товар в асортименті, кількості та за цінами, викладеними у додатках до цього Договору, які є невід`ємною частиною даного Договору.
Пунктом 1.2 Договору визначено, що під додатками до цього Договору маються на увазі додаткові угоди, специфікації, додатки, узгоджені постачальником замовлення покупця, рахунки та видаткові накладні, які видаються постачальником. Всі додатки до цього Договору становлять його невід`ємну частину. 
Найменування, одиниця виміру та загальна кількість товару, що є предметом поставки за цим Договором, її часткове співвідношення (асортимент, номенклатура) визначаються у відповідному замовленні покупця або узгоджуються сторонами у відповідних додатках (пункт 2.1 Договору).
За умовами пункту 2.2 Договору фактична кількість (асортимент) товару, що підлягає поставці, вважається узгодженим сторонами в момент підписання відповідних додатків.
Поставка товару здійснюється партіями. Під партією товару розуміється частина товару за однією специфікацією, поставка якої може бути здійснена за згодою сторін (п. 4.1 Договору).
Згідно з пунктом 4.2 Договору поставка товару здійснюється на умовах, визначених сторонами у специфікаціях та відповідно до правил міжнародної інтерпретації комерційних термінів "Інкотермс" у редакції 2010 року.
За приписами пункту 5.2 Договору загальна сума Договору складається з суми вартості товару, що поставляється згідно з видатковими накладними до Договору протягом терміну його дії. Будь-які накладні в яких зазначений товар, який є предметом даного Договору, поставляється виключно в рамках даного Договору.
Розрахунок за кожну партію товару здійснюється покупцем шляхом перерахування коштів у безготівковій формі на поточний рахунок постачальника (пункт 6.1 Договору).  
Відповідно до пункту 6.4 Договору покупець зобов`язується здійснити оплату товару не пізніше 14 (чотирнадцяти) календарних днів з дати приймання товару покупцем, що вказана в накладній.
Датою поставки і переходу права власності та всіх ризиків є: при передачі товару на складі постачальника або покупця - дата накладної на відпуск товару покупцю, яка видається постачальником (пунктом 7.2 Договору).
Згідно з п. 9.3 Договору у випадку несвоєчасної оплати товару згідно з умовами Договору протягом 10 (десяти) календарних днів покупець сплачує на користь постачальника штраф в розмірі 10% від вартості несвоєчасно оплаченої партії товару.
У випадку несвоєчасної оплати товару згідно умов Договору    протягом більше, ніж 10 (десять) календарних днів, покупець також сплачує на користь постачальника пеню, яка обчислюється з 11 (одинадцятого) дня прострочення оплати відповідної партії товару у розмірі 0,5 процента, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення оплати (пункт  9.4 Договору).
Пунктом 12.1 Договору передбачено, що він набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими на це представниками і скріплення печатками сторін і діє до 31 грудня 2021 року. У випадку, якщо за    місяць до закінчення терміну дії договору жодна із сторін письмово не заявить про намір припинити співробітництво за даним Договором, він вважається пролонгованим на тих же умовах на наступний календарний рік. Такий же порядок продовження строку дії Договору передбачається на кожний наступний термін його дії.
Договір підписаний уповноваженим представником товариства та підприємцем, а також скріплений печаткою товариства.
Як зазначає позивач в позовній заяві, за період з 26.01.2021 по 21.11.2021 ним поставлено відповідачеві товар на загальну суму 196 625,74 грн, який останнім оплачено частково в загальній сумі 187 565,05 грн. На підтвердження даних обставин позивачем надано до суду копії Актів звірки взаєморозрахунків підписаних між сторонами за Договором №2229 від 26.01.2021 за 1 квартал  2021 року, за період з 01.04.2021 по 17.06.2021, за 3 квартал 2021 року, за період з 01.10.2021 по 23.11.2021, а також копію банківської виписки по рахунку позивача від 19.11.2021 за період з 01.01.2021 по 19.11.2021 (відсортованої за реквізитами контрагента - найменування, код ЄДРПОУ).  
За твердженням позивача станом на день подання позову не оплаченим є товар поставлений за видатковими накладними № 24619 від 12.10.2021 на суму 2 287,73 грн із загальної суми поставки 4 703,97 грн (граничний строк оплати - 26.10.2021), № 24728 від 13.10.2021 на суму 1438,34 грн (граничний строк оплати - 27.10.2021), № 25536 від 21.10.2021 на суму 5334,62 грн (граничний строк оплати - 04.11.2021). Загальна сума боргу відповідача за вказаними накладними складає 9060,69 грн. 
Оскільки всупереч положенням укладеного між сторонами Договору відповідач взятий на себе обов`язок зі сплати вартості поставленого йому товару (як це передбачено п. 6.1, 6.4 Договору) не виконав, ТОВ "Фудс Делівері" звернулось з даним позовом до господарського суду.
У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань щодо своєчасної оплати поставленого товару, позивач крім основного боргу просить стягнути з відповідача нараховані відповідно до пункту 9.4 Договору пеню у розмірі 86,69 грн, штраф відповідно до пункту 9.3 Договору у розмірі 906,06 грн та 3% річних на підставі статті 625 Цивільного кодексу України у розмірі 15, 30грн. 
Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.
Частинами 1 та 2 статті 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до частини 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Згідно з приписами статті 11 Цивільного кодексу України та статті 174 Господарського кодексу України договір є підставою для виникнення цивільних прав і обов`язків (господарських зобов`язань).
Частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно зі статтею 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Із змісту укладеного між сторонами у даній справі Договору вбачається, що він за своєю правовою природою є договором поставки.
Відповідно до частин 1, 2 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. 
Статтею 193 Господарського кодексу України та статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.
Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
За приписами статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог  Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обігу або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.
Відповідно до частини 3 статті 269 Господарського процесуального кодексу України докази, які не були подані до суду першої інстанції приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Враховуючи неотримання відповідачем ухвали про відкриття провадження у справі, у зв`язку з чим останній не мав можливості надати суду докази виконання Договору, колегія судів апеляційного господарського суду приймає надані відповідачем до суду апеляційної інстанції докази, які не були ним подані до суду першої інстанції через причини, які не залежали від нього, а саме: копію платіжного доручення №717 від 13.12.2021 на суму 9060,69 грн, копію Акта звірки взаємних розрахунків за 4 квартал 2021 року між ТОВ "Фудс Делевері" та ФОП Кримчак С.О. за Договором №2229 від 26.01.2021, підписаного представниками сторін та скріпленого печаткою позивача. 
Як убачається з наданих відповідачем до суду апеляційної інстанції документів, ФОП Кримчаком С.О. 13.12.2021 перераховано позивачу 9060,69 грн в рахунок оплати за продукти згідно Договору №2229 від 26.01.2021, які в цей же день зараховані позивачем в оплату за поставлений за Договором товар, і  як відзначено у підписаному сторонами Акті звірки станом на 31.12.2021 за даними позивача заборгованість у відповідача відсутня. 
Таким чином, апеляційним судом встановлено, що відповідачем було погашено існуючу у нього перед позивачем заборгованість у повному обсязі 13.12.2021 після звернення позивача до господарського суду з позовом (24.11.2021), відкриття провадження у даній справі (25.11.2021) та до ухвалення судом першої інстанції оскаржуваного рішення (21.02.2022). 
Положеннями пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.
Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.
Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми Господарського процесуального кодексу України можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не закриття провадження у справі.
Предмет спору - це об`єкт спірних правовідносин, щодо якого виник спір між позивачем і відповідачем. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.
Тобто, предметом даного спору є заборгованість за Договором поставки №2229 від 26.01.2021 щодо якої виник спір. Натомість стягнення заборгованості за договором є предметом позову у даній справі. 
Як встановлено судом апеляційної інстанції, платіж за спірним Договором на суму 9060,69 грн в рахунок оплати поставленого товару здійснений відповідачем вже після відкриття провадження у даній справі, тобто предмет спору в частині наявності основного боргу за Договором припинив своє існування в процесі розгляду справи, на момент ухвалення рішення судом першої інстанції предмет спору був відсутній.
Отже, оскаржуване рішення в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу в розмірі 9060,69 грн підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про закриття провадження у справі у відповідній частині на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України.
Щодо задоволення судом першої інстанції заявлених ТОВ "Фудс Делівері" позовних вимог про стягнення з ФОП Кримчака С.О. 44,49 грн пені, 906,06 грн штрафу, 15,30 грн 3 % річних, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає таке.  
Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України  порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України  передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
За приписами статей 546, 549 Цивільного кодексу України визначено,  виконання зобов`язань за договором можуть забезпечуватись, зокрема,  неустойкою. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема у вигляді сплати винною особою неустойки (штрафу, пені).
Розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 Господарського кодексу України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).
Як вже зазначалось, сторони в пункті 9.4 Договору передбачили, що за порушення строків оплати товару згідно умов Договору протягом більше, ніж десять календарних днів, покупець сплачує на користь постачальника пеню, яка обчислюється з одинадцятого дня прострочення оплати відповідної партії товару у розмірі 0,5% від суми простроченого платежу за кожен день прострочення оплати. 
Преамбулою Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності.
Відповідно до статей 1, 3 цього Закону платники грошових коштів за прострочення платежу сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за погодженням сторін. Зазначений розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.
Перевіривши здійснений судом першої інстанції розрахунок пені, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що заявлені до стягнення розміри пені правомірно задоволені частково в розмірі 44,49 грн, з огляду на умови пункту 9.4 Договору, відповідно до яких пеню слід обчислювати з одинадцятого дня прострочення оплати відповідної партії товару від суми простроченого платежу у розмірі з урахуванням обмежень встановлених Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" (тобто, з 06.11.2021 по 21.11.2021 від суми боргу 2 287,73 грн; з 07.11.2021 по 21.11.2021 від суми 1438,34 грн; з 15.11.2021 по 21.11.2021 від суми 5 334,62 грн). 
При цьому, колегія суддів апеляційного господарського суду враховує, що відповідачем сума основного боргу погашена за межами визначеного періоду, за який нарахована пеня. 
Позивачем також заявлено до стягнення з відповідача штраф у розмірі 906,06 грн на підставі п.9.3 Договору, відповідно до умов якого у випадку несвоєчасної оплати товару згідно умов Договору протягом десяти календарних днів покупець сплачує на користь постачальника штраф у розмірі 10% від вартості несвоєчасно оплаченої партії товару.
Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України.
Враховуючи те, що сторони передбачили у Договорі відповідальність у вигляді штрафу, а також те, що судом першої інстанції було обґрунтовано встановлено зі сторони відповідача факт порушення зобов`язання своєчасної оплати поставки товару більш ніж на 10 календарних днів, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 906,06 грн штрафу є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Водночас, колегія суддів апеляційного господарського суду бере до уваги можливість одночасного стягнення пені та штрафу за укладеним сторонами Договором, зважаючи на таке.
Такий вид забезпечення виконання зобов`язання як пеня та її розмір встановлено частиною третьою статті 549 Цивільного кодексу України, частиною шостою статті 231 Господарського кодексу України та статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", а право визначити у договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною четвертою статті 231 Господарського кодексу України.
Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною другою статті 231 Господарського кодексу України.
При цьому, в інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі можливість одночасного стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, передбаченою статтею 627 Цивільного кодексу України, тобто коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За таких обставин одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09.02.2018 у справі №911/2813/17. 
Позивачем заявлено до стягнення з відповідача 15,30 грн 3% річних відповідно до вимог частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотка річних від простроченої суми, якщо іншій розмір процентів не встановлений договором або законом.
Виходячи із положень статті 625 Цивільного кодексу України, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. 
Колегією суддів апеляційного господарського суду перевірено розрахунок позовних вимог в частині стягнення 3% річних та встановлено, що зазначений розрахунок є арифметично правильним, здійснений за період прострочення оплати основної суми боргу за відповідні партії товару, який закінчується 21.11.2021, тобто до погашення відповідачем заборгованості (13.12.2021), а тому позовні вимоги в цій частині судом першої інстанції задоволені правомірно.  
Разом з тим, згідно з частиною 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
Отже, оскільки вказаний спір виник у зв`язку з неправомірними діями відповідача, зокрема порушено умови укладеного між сторонами Договору в частині повної та своєчасної оплати товару, а заборгованість перед позивачем було погашено після відкриття провадження у даній справі, суд апеляційної інстанції вважає, що витрати зі сплати судового збору за розгляд справи у суді першої інстанції слід покласти на відповідача.
Щодо стягнення за оскаржуваним рішенням суду першої інстанції з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6970, 66 грн, суд апеляційної інстанції зазначає таке. 
Відповідно до частин 1, 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з положеннями частини 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Частиною 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України  визначено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
За приписами частини 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до частини 4  статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Позивачем, на підтвердження факту надання правничої допомоги до матеріалів справи додано копію Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Шевчука Дмитра Ігоровича серії КС №10345/10 від 08.11.2021, копію Ордеру серії АІ №1176282 від 23.11.2021, копію Витягу з Договору про надання правової допомоги у господарських справах №04/21 від 17.11.2021, копію платіжного доручення №4982 від 23.11.2021 на суму 7000 грн.
Як вже зазначено судом апеляційної інстанції, загальне правило розподілу витрат на професійну правничу допомогу визначене частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Проте, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи)  може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частинами 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Таким чином, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову,  може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі №905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19.
Крім того, у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі №905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц,  пункти 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).
Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (аналогічна правова позиція викладена Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у додаткових постановах від 20.05.2019 у справі № 916/2102/17, від 25.06.2019 у справі № 909/371/18, у постановах від 05.06.2019 у справі № 922/928/18, від 30.07.2019 у справі №911/739/15 та від 01.08.2019 у справі № 915/237/18).
Таким чином, вирішуючи за заявою сторони судового процесу питання про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.
Такі докази, відповідно до частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
При цьому згідно зі статтею 74 Господарського процесуального кодексу України сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Подані на підтвердження таких витрат докази мають окремо та у сукупності відповідати вимогам статей 75-79 Господарського процесуального кодексу України.
З огляду на викладене, вирішуючи чи є розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу обґрунтованим та пропорційним до предмета спору у даній справі, апеляційний господарський суд враховує, що дана категорія справ не є складною та те, що справа розглядалась у порядку спрощеного провадження,   сума адвокатських витрат становить майже 70% ціни позову, представником позивача (адвокатом) не вчинено необхідних процесуальних дій для повідомлення місцевого господарського суду про погашення відповідачем основного боргу за Договором під час розгляду справи до винесення судом рішення у даній справі. 
За таких обставин, дослідивши та оцінивши наявні матеріали справи в частині розподілу витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що розмір заявлених ТОВ "Фудс Делівері" витрат на правову (правничу) допомогу в сумі 7 000,00 грн не відповідає критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру. Такі витрати не мають характеру необхідних і не співрозмірні із виконаною позивачем роботою у суді першої інстанції. Отже, за висновком суду апеляційної інстанції, витрати ТОВ "Фудс Делівері" на професійну правничу допомогу, які пов`язані з розглядом цієї справи у суді першої інстанції, підлягають безпосередньому розподілу частково, в сумі 1 000,00 грн, які належить стягнути на його користь з відповідача. Отже, вимога позивача про покладення на відповідача витрат на правничу допомогу підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції в цій частині скасуванню з ухваленням нового розподілу зазначених судових витрат.  
У зв`язку з наведеним,  апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню.
Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з пунктом 2 частини 1  статті 275 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
Відповідно до  вимог статті 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: нез`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За приписами частини 1 статті 278 Господарського процесуального кодексу України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку із залишенням позову без розгляду або закриттям провадження у справі у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 226 та 231 цього Кодексу. 
Зважаючи на викладене, за висновком колегії суддів апеляційного господарського суду апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, а рішення Господарського суду міста Києва від 21.02.2022 у справі №910/19245/21 в частині стягнення основного боргу та витрат на професійну правничу допомогу підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про закриття провадження у справі щодо стягнення боргу в сумі 9060,69 грн та іншим розподілом витрат на професійну правничу допомогу за заявою позивача. 
Судові витрати.
Відповідно до вимог частини 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача.
Керуючись ст. ст. 74, 126, 129, 231, 269, 275, 277, 278, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, 
П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Кримчака Сергія Олександровича на рішення Господарського суду міста Києва від 21.02.2022 у справі №910/19245/21 задовольнити частково.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 21.02.2022 у справі №910/19245/21 в частині стягнення 9060,69 грн боргу та 6970,66 грн витрат на професійну правничу допомогу скасувати, ухваливши в цій частині нове рішення.
3.Закрити провадження у справі в частині стягнення з Фізичної особи - підприємця Кримчака Сергія Олександровича на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фудс Делівері" 9060,96 грн боргу у зв`язку з відсутністю предмета спору.
4. Стягнути з Фізичної особи - підприємця Кримчака Сергія Олександровича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фудс Делівері" (вул. Кирилівська, 124, кв. 55, м. Київ, 04080, код ЄДРПОУ 39819673) 1000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
5. В решті рішення Господарського суду міста Києва від 21.02.2022 у справі №910/19245/21 залишити без змін.
6. Доручити Господарському суду міста Києва видати накази.
7. Матеріали справи №910/19245/21 повернути до місцевого господарського суду. 

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
Постанова не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя                                                            Г.А. Кравчук 

Судді                                                                                Г.П. Коробенко

                                                                                Т.П. Козир