КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 753/95/22                                                            Головуючий 1 інстанція - Заставенко М.О., 
Провадження №22-ц/824/10094/2022                                       Доповідач 2 інстанція - Суханова  Є.М.
 
ПОСТАНОВА
Іменем України
28 вересня  2022  року                                                                               м. Київ
     Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
            головуючого судді:                 Суханової Є.М.,
            суддів:                                       Сушко Л.П., Олійника В.І.
            за участю секретаря:              Лободи Д.О.
 
 розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 30 травня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання спільною сумсною власністю грошових коштів, стягнення коштів,-
                                                ВСТАНОВИЛА:
       Позивач  ОСОБА_3 звернулась до Дарницького районного суду м. Києва з зазначеною позовною заявою, просила суд: визнати спільною сумісною власністю сторін по справі грошові кошти, сплачені відповідачем в порядку погашення особистого боргового зобов`язання, яке виникло на підставі CL-013/057/2008 від 08.02.2008 року, протягом 01.03.2009 року і до моменту його повного погашення; стягнути з відповідача на користь позивача в порядку поділу спільного сумісного майна Ѕ частину грошових коштів, сплачених відповідачем в порядку погашення особистого боргового зобов`язання, яке виникло на підставі CL-013/057/2008 від 08.02.2008 року протягом 01.03.2009 року до моменту його повного погашення в розмірі 13789,37 дол. США; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.
     Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 08.02.2008 року між відповідачем та ЗАТ «ОТП Банк» був укладений кредитний договір CL-013/057/2008 для придбання легкового автомобілю Volkswagen Caddy, д.н. д.н. НОМЕР_1 . Протягом 01.03.2009 року - 16.12.2010 року позивач проживала однією сім`єю з відповідачем, що встановлено рішенням суду. 17.12.2010 року позивач зареєструвала шлюб з відповідачем, який було розірвано на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18.04.2014 року. Протягом часу спільного проживання та часу перебування у зареєстрованому шлюбі з відповідачем за рахунок спільних коштів відбувалося погашення особистого боргового зобов`язання відповідача, яке виникло на підставі зазначеного кредитного договору. Після розірвання шлюбу з позивачем відповідач перереєстрував вказаний транспортний засіб на родичку ОСОБА_4 без жодної компенсації позивачці. А тому позивач просить стягнути з відповідача половину спільних сумісних коштів, витрачених відповідачем не в інтересах сім`ї, вирішити питання судових витрат.
        Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 30 травня 2022 року 
позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання спільною сумісною власністю грошових коштів, стягнення коштів - задоволено.
        Визнано спільною сумісною власністю  ОСОБА_3 та ОСОБА_1  грошові кошти, сплачені ним в порядку погашення особистого боргового зобов`язання, яке виникло на підставі CL-013/057/2008 від 08.02.2008 року протягом 01.03.2009 року до моменту його повного погашення 25.06.2011 року в розмірі 27578,74 доларів США.
        Стягнуто з  ОСОБА_1 в порядку поділу спільного сумісного майна 1/2 частину грошових коштів, сплачених  ОСОБА_1  в порядку погашення особистого боргового зобов`язання, яке виникло на підставі CL-013/057/2008 від 08.02.2008 року протягом 01.03.2009 року до моменту його повного погашення 25.06.2011 року в розмірі 13789,37 доларів США.
         Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь  ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 3 754,92 грн.
Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу. Вважає, що рішення Дарницького районного суду м. Києва від 30 травня 2022 року є незаконним та необґрунтованим, винесеним з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню, оскільки судом першої інстанції допущено неповне з`ясування фактичних обставин, не досліджено докази, які мають значення для правильного вирішенн справи.
         Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.
 У відповідності до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
     Судом першої інстанції встановлено, відповідно до рішення Дарницького районного суду м. Києва від 05.03.2020 року у цивільній справ № 753/10236/14-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , товариства з обмеженою відповідальністю «Реал Естейт Торг», ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , державного реєстратора прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації Голвного територіального управління юстиції у м. Києві Чуйко Ганни Георгіївни, ОСОБА_4 , Територіального сервісного центру 8047 регіонального сервісного центру МВС у м. Києві, за участі третіх осіб: управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання відчуження спільного сумісного майна недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання боргу за зобов`язанням та стягнення коштів та судових витрат та згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК суд вважає встановленими наступні факти та обставини, які не потребують доказуванню:
     ОСОБА_1 та ОСОБА_3  (дошлюбне ОСОБА_3 ) 17.12.2010 року зареєстрували шлюб, який було розірвано на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18.04.2014 року.
     Юридичний факт спільного проживання однією сім`єю  ОСОБА_3 та ОСОБА_1 в період з 01.03.2009 року по 16.12.2010 року.
    Автомобіль Volkswagen Caddy, д.н.   НОМЕР_1 , 2006 року випуску, кузов НОМЕР_2   був зареєстрований за відповідачем   ОСОБА_1  05.02.2008 року напідставі Свідоцтва прореєстрацію транспортного засобу  НОМЕР_3   та 07.06.2014 рокубув перереєстрований на нового власника- відповідача  ОСОБА_4   напідставі довідки-рахунку. Придбання зазначеного автомобіля відповідачем  ОСОБА_1 було здійснено за рахунок кредитних коштів на підставі кредитного договору CL-013/057/2008 від 08.02.2008 року, припинення виконання зобов`язань за яким відбулося 25.06.2011 року. Відповідач ОСОБА_1  набув права власності на спірний автомобіль до 01.03.2009 року, сплативши за нього грошові кошти, отримані в кредит на підставі кредитного договору CL-013/057/2008 від 08.02.2008 року, що виключає правовий режим спільного сумісного майна на зазначений транспортний засіб. В той же час позивачка  ОСОБА_3 має право окремо заявити вимоги про стягнення половини грошових коштів, сплачених  ОСОБА_1 вперіод з 01.03.2009 року по 25.06.2011 року, оскільки ці кошти є спільним майном, яке було використано на погашення особистого боргового зобов`язання  ОСОБА_1 .
       Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що позивач обґрунтовано вимагає стягнення з відповідача половини грошових коштів, сплачених  ОСОБА_1 в період з 01.03.2009 року по 25.06.2011 року за своїм особистим борговим зобов`язанням. Доказів використання вказаного автомобіля чи коштів від його відчуження в інтересах сім`ї ОСОБА_3 та ОСОБА_1  відповідачем суду не надано.
       Відповідно до умов кредитного договору CL-013/057/2008 від 08.02.2008 року відповідачем був отриманий цільовий кредит в розмірі 26010,0 дол. США на придбання зазначеного вище автомобіля, отже всі платежі для повернення суми кредиту та сплати процентів за користування кредитом повинні здійснюватися позичальником у валюті кредиту в строки та на умовах, визначених договором кредиту. З наявних в матеріалах справи виписках з особового рахунку відповідача вбачається зарахування грошових коштів на погашення вказаного кредиту у доларах США на загальну суму 39 838,02 дол. США, з яких 27578,74 дол. США було сплачено протягом спільного проживання сторін по справі та під час перебування у юридичному шлюбі з 01.03.2009 року по 18.04.2014 року.
       Як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16, провадження № 14 446цс18. 
      Якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 цього Кодексу (ст. 74 СК України).
      Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). (ст. 60 СК України)
     Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. (ст. 69 ч. 1 СК України)
      У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засад рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. (ст. 70 СК України).
     Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. (ч. 2 ст. 61 СК України)
     Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. (п. 30 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»)
          Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновком суду щодо їх оцінки. Рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.
  Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до вимог ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
 
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,
 
ПОСТАНОВИВ:
        
   Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 - залишити без задоволення.
   Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 30 травня 2022 року   залишити без змін.
   Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом  тридцяти днів до суду касаційної інстанції.
            Повний текст постанови виготовлено 29 вересня 2022 року
            
  Головуючий:                                                                Є.М. Суханова
 
                    Судді:                                                      Л.П. Сушко 
                                                                                     В.І. Олійник