КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
    03680 м. Київ , вул. Солом`янська, 2-а 

Номер апеляційного провадження: №22-ц/824/9170/2022

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ
 
            10 листопада 2022 року                                                            м. Київ
                                                                                                                 Справа № 752/29641/21
 
            Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:   
головуючого   судді-доповідача                            Ящук Т.І., 
суддів                                                                        Махлай Л.Д., Немировської О.В.,    
за участю секретаря  судового засідання              Кравченко Н.О.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», яка подана представником Пац Євгенією Олегівною, на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 30 червня 2022 року, постановлену у складі судді Плахотнюк К.Г.,
у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки,
 
встановив:
 
Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 30 червня 2022 року закрито провадження  у справі за позовом АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Зобов`язано фінансовий орган Голосіївського району  м. Києва повернути  платнику - АТ КБ «Приватбанк» судовий збір у розмірі: 20 000 грн. сплачений одержувачу - ГУК у м.Києві Голосіївському р-ні на р/н 22030101, згідно платіжного доручення №4 від 03 грудня 2021 року.
Зобов`язано фінансовий орган Голосіївського району  м. Києва повернути  платнику - АТ КБ «Приватбанк» судовий збір у розмірі: 18 056 грн. 99 коп. сплачений одержувачу - ГУК у м.Києві Голосіївському р-ні на р/н 22030101, згідно платіжного доручення №2 від 03 грудня 2021 року.
Не погоджуючись з  ухвалою, представник АТ КБ «Приватбанк» - Пац Є.О. звернулась  до суду з апеляційною скаргою, в якій просить змінити ухвалу суду в частині підстав закриття провадження у справі, провадження у справі  закрити на підставі п.2 ч.1 ст. 255 ЦПК України у зв`язку з відсутністю предмета спору та повернути АТ КБ «Приватбанк»  сплачений при поданні позову судовий розмір в повному обсязі у сумі 76113,69 грн., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що 28.01.2015 року банк звернувся з позовною заявою до ОСОБА_2 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором станом на 12.11.2014, а саме: борг на загальну суму 90260,04 доларів США, який складається з: тіла кредиту 79 256,16 доларів США, відсотків 7602,64 доларів США, комісії 2025,00 доларів США, пені 1376,24 доларів США.
Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 06.07.2016 року, залишеним без змін  ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 17.11.2016 року, стягнуто з  ОСОБА_2 заборгованість в сумі 90260,04 доларів США, який складається з: тіла кредиту 79 256,16 доларів США, відсотків - 7602,64 доларів США, комісії - 2025,00 доларів США, пені - 1376,24 доларів США та судовий збір в сумі 3654,00 грн. 
Постановою Верховного Суду від 30.01.2018 року рішення Голосіївського суду м. Києва від 06.07.2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 17.11.2016 року залишено без змін.
Отже, Банк, звернувшись 28.01.2015 року з позовною заявою до ОСОБА_2 про дострокове стягнення заборгованості, змінив порядок, умови і строк дії кредитного договору станом на 12.11.2014 року. Такі зміни засвідчують рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 06.07.2016 року, ухвала Апеляційного суду м. Києва від 17.11.2016 та постанова Верховного Суду від 30.01.2018 року. 
Відповідно до зазначеного рішення суду ОСОБА_2 зобов`язаний був сплатити заборгованість за кредитним договором №KIVPGK01550411 на загальну суму 90260,04 доларів США (тіло кредиту 79 256,16 доларів США, відсотки 7602,64 доларів США, комісія 2025,00 доларів США, пеня 1376,24 доларів США). 
07 грудня 2021 року Банком підготовлено та направлено до суду позов до майнового поручителя ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .
Однак, 23 грудня 2021 ОСОБА_2 самостійно погашено всю заборгованість згідно з рішенням Голосіївського районного суду м. Києва у справі № 752/2236/15-ц та сплачено 90260,04 доларів США. 
Враховуючи те, що ОСОБА_2 повністю виконано основне зобов`язання за договором, предмет спору за позовом Банку про звернення стягнення на предмет іпотеки (а саме порушене право Банку щодо погашення заборгованості) вже до відкриття провадження по справі був відсутній. 
За таких обставин, АТ КБ «Приватбанк» до підготовчого засідання у справі було подано до суду заяву про закриття провадження у справі про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , та повернення судового збору. Зазначає, що в матеріалах справи наявні пояснення третьої особи в справі - ОСОБА_2 , в яких останній також зазначає про вищевказані обставини та сплату ним боргу у повному обсязі.
Суд першої інстанції на зазначені матеріали справи та обставини уваги не звернув, не з`ясував дійсних підстав для закриття провадження у справі, думку сторін, які не були належним чином повідомлені про судове засідання у справі, та ухвалив необґрунтоване судове рішення.
 
В судовому засіданні представник позивача Олейнік Н.О. підтримала доводи апеляційної скарги, просила ухвалу суду змінити. 
Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, будучи повідомленими про день та час розгляду справи у встановленому законом порядку, про причини своєї неявки суд не повідомили, а тому колегія суддів вважала можливим розглянути справу за їх відсутності  відповідно до вимог ч.2 ст. 372  ЦПК України. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача,  з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню  частково виходячи з наступного. 
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції, враховуючи положення ст. 255 ЦПК України, а також те, що в даному випадку представник позивача на стадії підготовчого провадження керуючись п.2 ч.1 ст. 255 ЦПК України просить закрити провадження у справі за його позовом, не повідомивши при цьому підстави звернення до суду з зазначеною заявою, дійшов висновку про відсутність обставин для закриття провадження у справі за зазначених позивачем підстав, при цьому суд вбачає наявність обставин для закриття провадження у справі з підстав п.4 ч.1 ст. 255 ЦПК України, у зв`язку з чим позивачу підлягає поверненню з державного бюджету 50 відсотків судового збору сплаченого останнім при поданні позову до суду, а саме у розмірі 38 056 грн. 99 коп.
 
З висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується, з огляду на наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, у грудні 2021 року АТ КБ «Приватбанк»  звернулося до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до   ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 04 січня 2022 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 30 червня 2022 року на 10 год. 00 хв.
28 січня 2022 року, до початку підготовчого засідання, представник позивача АТ КБ «Приватбанк» подав до суду заяву про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору та повернення сплаченого судового збору, чим визначив межі своїх вимог з підстав, передбачених п. 2 ч. 1, ч. 2 ст. 255 ЦПК України, п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір».
 
Згідно із ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
У статті 12 ЦПК України зазначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
Відповідно до ч.1 та 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Пунктом 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України визначено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору;  а пунктом 4 цієї норми - якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.
Відповідно до ч.2 ст. 255 ЦПК України, про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.
Відповідно до ч.1, ч.3 ст.142 ЦПК України: у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову; у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.
 
Верховним Судом у постанові від 23 грудня 2020 року в справі № 522/8782/16-ц зазначено, що поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу ЄСПЛ до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.
Логічно-граматичне тлумачення словосполучення «відсутність предмета спору» в контексті наведеної правової норми дає підстави для висновку про те, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати на час пред`явлення позову. Якщо предмет спору мав місце, але припинив своє існування (зник) після відкриття провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, зокрема у зв`язку з добровільним врегулюванням спору сторонами, виконанням відповідачем заявлених до нього вимог, фізичним знищенням предмета спору тощо, то провадження у справі не може бути закрите з наведеної правової підстави, оскільки вона полягає саме у відсутності предмета спору, а не у припиненні його існування (зникненні).
Якщо предмет спору став відсутній після відкриття провадження у справі, то залежно від обставин, що призвели до зникнення такого предмета, та стадії цивільного процесу, на якій він припинив своє існування, сторони мають цілий ряд передбачених законом процесуальних можливостей припинити подальший розгляд справи, зокрема шляхом залишення позову без розгляду, відмови від позову або від поданих апеляційних чи касаційних скарг, визнання позову відповідачем, укладення мирової угоди тощо.  
 
Відповідно до висновку Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 вересня 2021 року у справі № 638/3792/20,  відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.
Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.
Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення за умови,  якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.
Таким чином, закриття провадження у справі внаслідок відсутності предмета спору пов`язується з тим, що відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самим сторонами врегульовані спірні питання. Закриття провадження в справі може з цієї підстави мати місце як за заявою сторони в процесі, так і за відсутності такої. 
Натомість закриття провадження в справі внаслідок відмови позивача від позову при певній зовнішній подібності до закриття провадження через відсутність предмета спору пов`язується з іншими підставами та діями: обов`язковою наявністю заяви (вольової дії) позивача; роз`ясненням позивачу процесуальних наслідків його дій; прийняттям судом відмови позивача від позову. Відсутність предмета спору і відмова позивача від позову не є тотожними юридичними фактами, відмова від позову може мати місце з різних причин, а предмет спору при цьому може продовжувати існувати.
 
Як вбачається із змісту клопотання про закриття провадження у справі,  представник позивача просив закрити провадження у справі відповідно до п.2 ч.1 ст. 255  ЦПК України, оскільки відсутній предмет спору, та повернути судовий збір.
Право вибору процесуального способу закінчення судового спору з відповідачем, якщо для цього у позивача виникли підстави, належить позивачеві. 
Отже, АТ КБ «Приватбанк» вправі як відмовитись від позову до ОСОБА_1   про звернення стягнення на предмет іпотеки, так і поставити питання про закриття провадження в справі внаслідок відсутності предмета спору. Позивач скористався своїм правом щодо останнього способу завершення процесу.
Однак, постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції, не вирішивши по суті заяву представника позивача про закриття провадження з підстав відсутності предмета спору, не прийнявши щодо цієї заяви процесуального рішення, закрив провадження у справі з іншої підстави - відмови позивача від позову, тоді як така заява від представника АТ КБ «Приватбанк» до суду не надходила.
Таким чином, за відсутності заяви представника позивача про відмову від позову, суд першої інстанції не мав процесуальних підстав для закриття провадження в справі на підставі п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України  та застосування положення ч. 1 ст. 142 ЦПК України, адже така процесуальна підстава не відповідає дійсним обставинам справи та межам заяви позивача, формулювання суду є недопустимим та невизначеним у правовому розумінні, позаяк об`єднує одночасно різні за умовами виникнення та застосування підстави для закриття провадження в справі.
Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (ст. 133 ч. 2 ЦПК України). 
Сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях; у цьому разі судовий збір повертається повністю (ст. 7 ч. 1 п. 5, ч. 2 Закону України «Про судовий збір»).
 
Відповідно до положень ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Оскільки порушення норм процесуального права призвело до неправильного вирішення питань про закриття провадження в справі та повернення сплаченого судового збору, то оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, а справа - направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.
 
Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374-379, 381-383 ЦПК України, суд
 
постановив:
 
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», яка подана представником Пац Євгенією Олегівною,  - задовольнити частково.    
Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 30 червня 2022 року - скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.   
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду з підстав, визначених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
            Повний текст постанови складено 22 листопада 2022 року.

  Суддя  - доповідач:                                                                     Ящук Т.І. 
 
                        Судді:                                                                     Махлай Л.Д.
                                                                                                         
                                                                                                        Немировська О.В.