Номер провадження: 22-ц/813/8268/22 
Справа № 947/22252/21
Головуючий у першій інстанції Коваленко О. Б.
Доповідач Воронцова Л. П.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.11.2022 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого                Воронцової Л.П. (суддя-доповідач),
суддів:                        Базіль Л.В., 
                               Полікарпової О.М., 
за участю секретаря: Трофименко О.О.,
розглянув у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м.Одеси від 08 серпня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Чорноморський», Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» про визначення порядку користування квартирою та розподіл особових рахунків,
ВСТАНОВИВ:
В квітні 2021року ОСОБА_2 звернувся до суду м.Одеси з позовом до ОСОБА_1 , треті особи: Комунальне підприємство «Житлово-комунальний сервіс «Чорноморський», Комунальне підприємство «Теплопостачання міста Одеси», в якому просив встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , наступним чином:
-у користування ОСОБА_2 виділити житлову кімнату площею 9,3 кв.м., що максимально відповідає його частині в праві власності на квартиру;
-у користуванні ОСОБА_1 залишити житлові кімнати площею 11,9 кв.м. та 16,4 кв.м., вбудовану шафу загальною площею 0,2 кв.м., що максимально відповідає її частці у праві власності на квартиру;
-у загальному користуванні залишити: кухня - 7,8 кв.м., вбиральня -1,1 кв.м., ванна кімната -2,6 кв.м., коридор - 4,8; 6,7 кв.м., кладовка - 1,1 кв.м., балкон (лоджія) - 2,7 кв.м. 
Також просив зобов`язати КП «Житлово-комунальний сервіс «Чорноморський» та КП «Теплопостачання міста Одеси» розділити особові рахунки квартири АДРЕСА_1 , на два окремих особових рахунка ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у відповідності з порядком користування житловими кімнатами, розділити при цьому оплату за площу загального користування між особовими рахунками відповідно до частки кожного співвласника. Закріпити один особовий рахунок за квартирою АДРЕСА_2 на загальну площу 16,15 кв.м. за ОСОБА_2 , а другий особовий рахунок на загальну площу 48,45 кв.м.- за ОСОБА_1 .
Крім того, просив стягнути з відповідача на свою користь суму сплаченого судового збору.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він є власником 1/4 частки квартири АДРЕСА_1 , яка належить йому на підставі договору купівлі-продажу квартири від 19 березня 2016 року, що зареєстровано в реєстрі за номером 281, а інша 3/4 частина вищевказаної квартири належить відповідачці ОСОБА_1 - на підставі договору дарування від 23 вересня 2016 року, що зареєстровано в реєстрі за номером 1262 (копія інформаційної довідки №266679437 з державного реєстру речових прав на нерухоме майно).
Згідно з технічним паспортом, виготовленим станом на 17.10.2006 р. на квартиру, спірна квартира є трикімнатною, житлова площа - 37,6 кв.м., у тому числі 1-а кімната - 9,3 кв.м., 2-а кімната - 11,9 кв.м., 3-а кімната - 16,4 кв.м., кухня 7,8 кв.м., вбиральня -1,1 кв.м., ванна кімната -- 2,6 кв.м., коридор - 4,8; 6,7 кв.м., вбудована шафа 0,2 кв.м., кладовка 1,1 кв.м.,-балкон (лоджія) - 2,7 кв.м. Загальна площа квартири 64,6 кв.м. Кімнати в квартирі ізольовані.
З 20 січня 2016 року позивач перебував у шлюбі з відповідачкою, який 24 червня 2020 року розірвано. В період цього шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька ОСОБА_3 . Після розірвання шлюбу відповідачка із донькою залишилася проживати у даній квартирі, а позивач переїхав до батьків та проживає за адресою АДРЕСА_3 , так як відповідачка не допускає його до квартири та чинить перешкоди у вільному користуванні ОСОБА_2 своєю власністю.
Особові рахунки на квартиру з оплати комунальних послуг (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, вивезення побутових відходів та послуги з утримання будинку і споруд та прибудинкової території) оформлені на позивача. Однак, між ним та відповідачкою постійно виникають протиріччя з питання оплати комунальних платежів, оскільки позивач самостійно сплачує комунальні послуги, а відповідачка не сплачує та не бажає сплачувати грошові кошти за свою частку в користуванні комунальними послугами. У зв`язку з цим постійно утворюється заборгованість з оплати комунальних послуг, так як ОСОБА_2 не має можливості сплачувати комунальні послуги і за себе, і за ОСОБА_4 .
Прохання ОСОБА_2 переоформити (розділити) особовий рахунок на обох співвласників відповідачка ігнорує. У зв`язку з цим він 03 вересня 2020 року звернувся до КП «ЖКС «Чорноморський» із відповідною заявою про розподілі особового рахунку між співвласниками, але у задоволенні заяви було відмовлено.
Оскільки вони не можуть домовитися щодо порядку користування квартирою, позивач просить визначити порядок користування квартирою та розподілити особові рахунки за комунальні послуги.
       У відзиві на позовну заяву відповідачка зазначила, що вона проживає в квартирі з двома неповнолітніми дітьми. Вказана квартира є трикімнатною, відповідно, в одній з кімнат проживає вона, а в двох інших – її доньки (по кімнаті на дитину); тобто для проживання позивача місце відсутнє. Проживання ОСОБА_2 у житловій кімнаті площею 9,3 кв.м. порушить права дітей на гідні умови проживання та на дитинство в цілому. Крім того, неможливість сумісного проживання у спірній квартирі обумовлена психологічним насильством з боку позивача. Зокрема, постановою Київського районного суду м.Одеси від 25.05.2021 року по справі №947/13232/21 ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства.
Також зазначила, що з огляду на склад сім`ї сторін, розмір житлової площі, що випадає на одну особу, норму житлової площі для надання одній особі, а також вимоги, що ставляться до житлового приміщення, обставини неможливості спільного проживання позивача з відповідачкою та дітьми, в даному випадку підлягають застосуванню положення ч.3 ст.358 ЦК України.
Ухвалою Київського районного суду м. Одеса від 20 січня 2022 року залучено КП “ЖКС Чорноморський” і КП “Теплопостачання міста Одеса” у якості співвідповідачів у даній справі.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 08 серпня 2022 року позов ОСОБА_2 задоволено.
Встановлено порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , наступним чином:
-у користування ОСОБА_2 виділити житлову кімнату площею 9,3 кв.м.;
-у користуванні ОСОБА_1 залишено житлові кімнати площею 11,9 кв.м. та 16,4 кв.м., вбудовану шафу загальною площею 0,2 кв.м.;
-у загальному користуванні залишено: кухня - 7,8 кв.м., вбиральня -1,1 кв.м., ванна кімната -2,6 кв.м., коридор - 4,8; 6,7 кв.м., кладовка - 1,1 кв.м., балкон (лоджія) - 2,7 кв.м. 
Зазначено, що дане рішення є підставою для КП «Житлово-комунальний сервіс «Чорноморський» та КП «Теплопостачання міста Одеси» розділити особові рахунки квартири АДРЕСА_1 , на два окремих особових рахунка ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у відповідності з порядком користування житловими кімнатами.
Стягнуто з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору в розмірі 1816,00 гривень.

Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення Київського районного суду м.Одеси від 08 серпня 2022 року у справі №947/22252/21 скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
В обґрунтування скарги ОСОБА_1 зазначила, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, оскільки суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, визнав встановленими недоведені обставини, що мають значення для справи та допустив порушення норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що суд першої інстанції залишив поза увагою наведені нею у відзиві відомості щодо агресивної поведінки позивача та неможливості її подальшого спільного проживання з ним в одному приміщенні. Між ними після розлучення склалися стійкі неприязні стосунки, які проявлялися у постійних сварках, суперечках та бійках, ініціатором яких переважно був позивач. Вказані сварки відбуваються на очах у малолітніх дітей, що ставить під загрозу їх нормальний психічний розвиток.
Крім того, позивач переїхав проживати за місцем реєстрації до квартири, загальною площею 92,5 кв.м., житловою площею 62.3 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 , де йому на праві власності належить частка у розмірі 357/2000, а тому ОСОБА_2 забезпечений іншою достатньою житловою площею. Натомість відповідач разом із двома малолітніми дітьми іншого житла, аніж спірна квартира не мають.
Також позивачем не було надано жодного доказу на підтвердження факту звернення до неї із питанням щодо переоформлення особових рахунків та відповідно, її відмови, а також не надано доказів сплати позивачем комунальних послуг та невиконання цього обов`язку відповідачем. Натомість судом залишено поза увагою твердження відповідачки у відзиві щодо сумлінного виконання нею обов`язків співвласника квартири.
Вказує, що вирішення питання про встановлення порядку користування квартирою нерозривно пов`язане із правами малолітніх дітей, що проживають разом із нею, а тому разом із відзивом нею було подане клопотання про залучення третіх осіб на стороні відповідача, а саме відділу забезпечення діяльності органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської області та Служби у справах дітей Одеської місткої ради. Однак, суд зазначене клопотання проігнорував та не прийняв відповідного процесуального рішення за результатами його розгляду.
Таким чином, через необґрунтовану бездіяльність суду, розгляд справи відбувся без участі органів опіки і піклування , що порушує права малолітніх дітей відповідачки, оскільки виконання рішення, прийнятого за результатами такого розгляду, фактично призведе до спільного проживання в одному приміщенні особи, яка вчинила домашнє насильство, разом із дітьми, які від цього постраждали.
Крім того, судом першої інстанції порушено вимоги матеріального та процесуального права при розгляді позовних вимог щодо розподілу особових рахунків на сплату комунальних послуг. 
Так, позивачем не обґрунтовано наявність у нього порушеного права внаслідок відмови КП «Житлово-комунальний сервіс «Чорноморський» у задоволенні його вимоги про розподіл особових рахунків за квартирою, оскільки в наявній в матеріалах справі заяві позивача йдеться не про розподіл особових рахунків, а про переоформлення такого рахунку на відповідачку одноосібно. При цьому надана позивачу відповідь не може вважатися відмовою, оскільки містить лише рекомендації щодо подальших дій позивача.
Також у матеріалах провадження відсутні докази щодо звернення позивача до КП «Теплопостачання міста Одеси» із вимогою про розподіл особових рахунків. 
Таким чином, позивач не звертався в позасудовому порядку до комунальних підприємств, для реалізації свого права на розподіл особових рахунків за квартирою, що згідно з правовою позицією, викладеною в постанові ВС від 06 лютого 2019 року у справі №569/4190/15, є обов`язковим, а отже позивачем не доведено факт наявності порушення його прав чи інтересів з боку КП «Житлово-комунальний сервіс «Чорноморський» та КП «Теплопостачання міста Одеси», тому відповідні позовні вимоги підлягають залишенню без задоволення.
Крім того вказує, що розгляд справи було здійснено без належного повідомлення відповідачки, що є істотним порушенням норм процесуального права.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Київського районного суду м.Одеси від 08 серпня 2022 року – без змін.
В обґрунтування відзиву зазначив, що наведені відповідачкою в апеляційній скарзі доводи, щодо постійного провокування ним конфліктів та притягнення його до адміністративної відповідальності є безпідставними, оскільки в спірній квартирі проживає також співмешканець відповідачки, а тому будь-який візит позивача в квартиру до їх спільної дитини перетворюється в конфлікт. Що стосується притягнення його до адміністративної відповідальності, то відповідно до ст.39 КУпАП він вважається особою, яка не була піддана адміністративному стягненню, а тому посилання відповідачки із вказаного приводу є неправомірними.
Крім того, ОСОБА_1 заперечує його право на користування своєю часткою у праві спільної часткової власності, що підтверджується матеріалами справи та відображено у відзиві на позовну заяву, а також апеляційній скарзі. Вона не спростовує, що між нею та ОСОБА_2 не досягнуто згоди щодо порядку користування спільною квартирою, а тому зазначені обставини не підлягають доказуванню.
Ухвалене 08 серпня 2022 року Київським районним судом м.Одеси рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, а тому таке рішення прийняте з дотриманням норм матеріального права. 
Також ОСОБА_2 не погоджується із доводами апеляційної скарги відповідачки про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, оскільки згідно матеріалів провадження, з 19 січня 2022 року представництво її інтересів здійснювала адвокат Македонська І.О. Будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, відповідачка та її представник жодного разу в судові засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомляли.
В судове засідання апеляційної інстанції сторони не з`явилися, про дату і час, місце розгляду справи були належним чином повідомлені, надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, тому колегія суддів вважає можливим справу розглядати у відсутність сторін, в порядку ч. 2 ст. 372 ЦПК України. 

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Як вбачається із матеріалів справи і це встановлено судом, ОСОБА_2  є власником 1/4 частки квартири АДРЕСА_1 , яка належить йому на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартири від 19.03.2016 року ; 3/4 частки вищевказаної квартири належить ОСОБА_1 на підставі нотаріально посвідченого договору дарування від 23.09.2016 року. (а.с. 10-12, 15-17).
       Згідно з технічним паспортом, виготовленим КП «Одеське МБТІ» станом на 17.10.2006 року на спірну квартиру вона є трьохкімнатною, житловою площею - 37,6 кв.м., до складу якої входять : кімната - 9,3 кв.м., кімната - 11,9 кв.м., кімната - 16,4 кв.м., кухня 7,8 кв.м., вбиральня -1,1 кв.м., ванна кімната - 2,6 кв.м., коридор - 4,8; 6,7 кв.м., вбудована шафа 0,2 кв.м., кладовка 1,1 кв.м., балкон (лоджія) - 2,7 кв.м. Загальна площа квартири - 64,6 кв.м. Кімнати в квартирі ізольовані.
       Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.
       Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1ст. 321 ЦК України).
       Згідно ч.1,2ст.355ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати _особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.
       Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
       Згідно з ч. 1, 3, 4 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у шлюбі спільної часткової власності. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.
       Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 20 від 22.12.95 р. «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.
       Стаття 360 Цивільного кодексу України передбачає, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.
       Ст. 179 ЖК України передбачено, що користування будинками державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються КМУ. Пунктом 10 «Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинкових територій», затверджених Постановою КМУ від 08.10.1992 року № 572, передбачений порядок поділу плати за житлово-комунальні послуги між співвласниками квартир в разі, якщо між ними відсутня згода щодо сплати. Відповідно до ст. 13 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать послуги з централізованого постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та енергопостачання, централізованого опалення, вивезення побутових відходів та послуги з утримання будівель та споруд та прибудинкових територій.
       Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 суд виходив із того, що вони з відповідачем є співвласниками трикімнатної квартири, які не досягли згоди щодо порядку користування нею, тому із врахуванням належних їм часток у майні, визначив порядок користування, виділивши кожному конкретно визначені жилі кімнати та залишив у спільному користуванні приміщення загального користування, зазначив, що дане рішення є підставою розподілу особових рахунків на два окремих.
       Колегія суддів погоджується з висновком суду, оскільки він відповідає фактичним обставинам справи, правовідносинам, що склалися між сторонами, і до нього суд дійшов правильно застосувавши норми матеріального права та з дотриманням норм процесуального права.
       Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про не врахування судом доказів агресивної поведінки позивача по відношенню до неї, стійких неприязних відносин, що склалися після їх розлучення, постійних сварках, бійках і суперечках, ініціатором яких був переважно позивач, листа Центру МСРЖНС від 12 квітня 2021 року, у якому останній рекомендував їй звернутися до суду для вирішення питання розподілу житла, консультації дитячого психолога про психологічний стан дітей, постанови Київського районного суду м.Одеси від 25 травня 2021 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративого правопорушення - домашнього насильства, проігноровано її доводи щодо неможливості спільного проживання в одній квартирі та наявності у останнього іншого житла підлягають відхиленню як такі, що висновки суду не спростовують. Відповідач не позбавлена можливості за наявності систематичності зазначених нею обставин та доказів на їх підтвердження, звернутися до суду з позовом до відповідача про виселення або ж ініціювати в судовому порядку питання припинення права власності відповідача на належну йому частку у майні. Зазначені скаржником обставини не впливають на вирішення даного спору про визначення порядку користування квартирою.
       Посилання у скарзі на те, що позивачем не було надано доказів підстав заявленого позову щодо поділу особових рахунків на комунальні послуги у зв`язку з її відмовою у добровільному порядку вирішити дане питання, оплати лише позивачем комунальних послуг та її ухиленні в участі у витратах на утримання квартири є безпідставними, оскільки не спростовують позиції відповідача неможливості спільного їх з позивачем проживання у квартирі, ,узгодження питання її утримання, наслідком якого є визначення порядку користування житлом і розподілу особових рахунків по комунальним послугам. При цьому хто саме із співвласників не виконував свої зобов`язання по утриманню квартири не впливає на вирішення питання розподілу особових рахунків, а лише свідчить про необхідність вирішення даного питання., оскільки позивач як співвласник майна має право на користування належною йому часткою, тоді як відповідач заперечує таке його право неможливістю спільного проживання, а отже і розподілу особових рахунків.
       Доводи апеляційної скарги про те, що вирішення питання про визначення порядку користування квартирою призведе до порушення права дітей користування квартирою, до недотримання норми користування житлом, передбаченої на рівні 13,65 кв.м. на одну особу, так як із трьох кімнат в одній проживає вона, у двох інших - доньки не мають правового значення у даному спорі, не ґрунтуються на законі, висновки суду не спростовують і підлягають відхиленню.
       Посилання скаржника на те, що справа судом розглянута без участі органу опіки і піклування, при цьому не прийнято процесуальне рішення з приводу заявленого клопотання відповідача колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки статтею 19 СК України передбачено вичерпний перелік справ, у яких участь органу опіки і піклування є обов`язковою, однак спір у даній справі до цього переліку не відноситься.
        Доводи скарги ОСОБА_1 про те, що вона не оспорюючи право власності позивача на частку у квартирі та не ставлячи питання про позбавлення його такого права, а відмова у задоволенні позову буде відповідати легітимній меті втручання у право власності та пропорційним меті захисту прав дітей від домашнього насильства підлягають відхиленню, оскільки суперечать нормам національного законодавства, що регулюють питання захисту права власності і статті 1 Першого протоколу до Конвенції, за змістом якої кожна фізична і юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
       Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що висновки суду щодо розподілу особових рахунків здійснено без врахування того, що передумовою такого розподілу є попереднє звернення позивача в позасудовому порядку з метою реалізації свого права на розподіл особових рахунків за квартирою та суперечить правовій позиції Верховного Суду , викладеній у постанові від 06 лютого 2019 року підлягають відхиленню з огляду на наступне.
       
       Відповідно до статті 19, частини першої статт 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»відносини між споживачами та виконавцями у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Розподіл особового рахунку можливий лише за умови укладення з кожним із споживачів окремих договорів про надання послуг. 
       Особові рахунки у ЖКС “Чорноморський” і КП “Теплопостачання міста Одеси” на спірну квартиру відкриті на позивача ОСОБА_2 .
       Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_5 20 вересня 2020 року звертався до ЖСК “Чорноморський” щодо переоформлення особового рахунку, на що отримав відповідь, у якій йому рекомендовано звернутися до суду з позовом про встановлення порядку користування квартирою, після чого буде здійснено розподіл особових рахунків. (а. с.21-23).
       З огляду на зазначене слід дійти висновку про те, що позивач намагався у досудовому порядку вирішити питання розподілу особових рахунків, в тому числі і з відповідачкою, на чому останній наполягає, проте ОСОБА_1 не погоджувалася на мирне врегулювання даного питання.
       Співвідповідачі у справі ЖСК і КП рішення суду у зазначеній частині не оскаржили, погодившись з ним, резолютивна частина рішення не покладає на останніх обов`язок по розподілу особових рахунків, а лише вказує, що визначений судом порядок користування квартирою є підставою для розподілу особових рахунів відповідно до розміру площі, виділеної у користування сторін.
       Посилання апелянта на постанову Верховного Суду від 06 лютого 2019 року є некоректним, оскільки, у вказаній справі, рішення суду у частині зобов`язання надавачів послуг, які не були залучені до участі у розгляді справи у відповідному процесуальному статусі, оскаржено останніми.
       Слід зазначити, що розподіл особових рахунків є похідним від визначення порядку користування житлом., а наявність у позивача частки у іншому житлі не позбавляє його права реалізації свого права власника на користування спірним житлом.
       Посилання у скарзі на те, що справа розглянута судом без належного повідомлення відповідача про місце, день, час розгляду справи, що є підставою для скасування судового рішення підлягають відхиленню як такі, що спростовуються матеріалами справи. Так на аркушах справи 159-161 наявні повідомлення курьєрської пошти про доставку та отримання всіма відповідачами, зокрема, і ОСОБА_1 судової повістки у справі. Дане повідомлення містить особистий підпис ОСОБА_1 , зазначення її паспортних даних і номера мобільного телефону. Справа розглянута судом і у відсутності позивача, тобто за рівності процесуального положення і можливостей сторін, за наданими сторонами поясненнями у заявах до суду та доказами, які суд вважав достатніми для ухвалення рішення у справі.
       Таким чином зважаючи на вище зазначене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не грунтуються на законі, не містять нових фактів чи засобів доказування, висновків суду не спростовують, зводяться до власної суб`єктивної оцінки фактів і доказів, яким суд дав належну оцінку, тому підлягають відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.
       Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384 ЦПК України суд
                                               ПОСТАНОВИВ: 
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Київського районного суду м. Одеси від 08 серпня 2022 року залишити без змін.
       Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції — Верховного Суду.
       
       Головуючий                                                Л.П.Воронцова

       Судді :                                         Л.В.Базіль

                                                               О.М.Полікарпова