ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 761/13378/20                                                                      Суддя (судді) першої інстанції: Волошин В.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  27 вересня 2022 року                                                                                          м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді                                  Оксененка О.М.,
суддів:                                                        Лічевецького І.О.,
                                                             Мельничука В.П.,

При секретарі:                                     Борисовській Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 01 серпня 2022 року в справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, треті особи: Київська міська рада, Департамент земельних ресурсів Київської міської ради про визнання бездіяльності неправомірною, зобов`язання вчинити дії, визнання постанов протиправними та скасування, визнання дій та бездіяльності протиправними,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до Шевченківського районного суду міста Києва з адміністративним позовом до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, треті особи: Київська міська рада, Департамент земельних ресурсів Київської міської ради, в якому, з урахуванням уточнень, просили: 
- визнати протиправною бездіяльність директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо обов`язку розглянути і вирішити по суті скарги від 10 березня 2020 року стягувача ОСОБА_1 у виконавчому провадженні №№45957225, 45976297, стягувача ОСОБА_2 у виконавчому провадженні №№45976293, 45976295 та щодо не направлення ОСОБА_2 , ОСОБА_1 постанови, прийнятої за результатами розгляду зазначених скарг;
- зобов`язати директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України розглянути скарги від 10 березня 2020 року стягувача ОСОБА_1 у виконавчому провадженні №№45957225, 45976297, стягувача ОСОБА_2 у виконавчому провадженні №№45976293, 45976295; направити ОСОБА_2 , ОСОБА_1 постанови, прийняті за результатами розгляду зазначених скарг;
- визнати протиправною бездіяльність головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нідченка Д.Є. до 10 квітня 2020 року у виконавчому провадженні №45957225 та до 06 травня 2020 року у виконавчих провадженнях №№ 45976295, 45976293;
- визнати протиправною бездіяльність державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рубель І.В. до 06 травня 2020 року у виконавчому провадженні №45976297;
- визнати протиправною бездіяльність державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Магди С.Г. в межах виконавчого провадження №61664159 щодо обов`язку утриматися від закінчення виконавчих проваджень №№ 45976295, №45976297 раніше ніж буде закінчено виконавчі провадження №45957225, №45976293.
Заявлені вимоги обґрунтовано тим, що на скарги позивачів виконавчою службою не було розглянуто та надано відповідь. 
Крім того, державними виконавцями Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рубель І.В. та Нідченком Д.Є. не вчинено необхідних і достатніх заходів з виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 червня 2012 року по справі №2610/3926/2012 в межах виконавчих проваджень №45976297, №45957225, №45976295 і відповідно за №45976293.
Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 01 серпня 2022 року адміністративний позов - задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо обов`язку розглянути і вирішити по суті скарги від 10 березня 2020 року стягувача ОСОБА_1 у виконавчому провадженні №№45957225, 45976297, стягувача ОСОБА_2 у виконавчому провадженні №№45976293, 45976295 та щодо не направлення ОСОБА_2 , ОСОБА_1 постанови, прийнятої за результатами розгляду зазначених скарг.
Зобов`язано директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у встановленому законом порядку розглянути скарги від 10 березня 2020 року стягувача ОСОБА_1 у виконавчому провадженні №№45957225, 45976297, стягувача ОСОБА_2 у виконавчому провадженні №№45976293, 45976295; направити ОСОБА_2 , ОСОБА_1 постанови, прийняті за результатами розгляду зазначених скарг.
Визнано протиправною бездіяльність головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нідченка Дмитра Євгенійовича до 10 квітня 2020 року у виконавчому провадженні №45957225 та до 06 травня 2020 року у виконавчих провадженнях №№45976295, 45976293.
Визнано протиправною бездіяльність державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рубель Інна Вікторівна до 06 травня 2020 року у виконавчому провадженні №45976297.
В решті частині позову відмовлено.
В апеляційній скарзі Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог - відмовити.
Зазначена апеляційна скарга обґрунтована тим, що подані позивачами скарги були розглянуті директором Департаменту ДВС, за результатом розгляду яких було надано відповіді №3377/8284-33-20/20.1 від 17.04.2020, №3378/8286-33-20/20.1 від 17.04.2020, №3793/8282-33-20/20.1 від 28.04.2020, №3794/8289-33-20/20.1 від 28.04.2020, що знаходяться у матеріалах виконавчого провадження.
На думку апелянта, суд першої інстанції не здійснив належну оцінку всіх доказів у справі, та не з`ясував на які права чи обов`язки відповідачів може вплинути дане рішення.
Крім того, скаржник звертає увагу на те, що державні виконавці діють виключно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», що свідчить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вказано про те, що оскільки станом на 06.05.2020 і станом на 26.09.2022 скарги позивачів від 10.03.2020 директором Департаменту ДВС МЮ України Кисельовим М.Є. не розглянуті і не вирішені шляхом винесення постанови в порядку Розділу ХІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, тому апеляційна скарга є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню.
Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Як вбачається з матеріалів справи, постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 27 червня 2012 року у справі №2610/3926/2012 в задоволенні адміністративних позовів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до Київської міської ради, Київської міської державної адміністрації, Головного управління земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації, Головного Управління Державної казначейської служби України в м. Києві, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , які заявляють самостійні вимоги, треті особи без самостійних вимог: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ТОВ «Укртуртранс» про визнання дій/бездіяльності незаконною, зобов`язання вчинити дії; відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями/бездіяльністю - відмовлено. Адміністративні позови третіх осіб з самостійними вимогами ОСОБА_2 , ОСОБА_1 - задоволено частково. Визнати відповідь Головного управління земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації за № 03-20/1576 від 19 січня 2004 року надану ОСОБА_1 , такою, що суперечить нормам земельного законодавства. Визнано протиправною бездіяльність Київської міської ради, щодо не розгляду заяв ОСОБА_1 від 25 листопада 2003 року, ОСОБА_2 від 06 червня 2005 року про безоплатну приватизацію земельної ділянки, по АДРЕСА_1 . Зобов`язано Головне управління земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації та Київську міську раду у місячний строк з часу набрання постанови суду законної сили, розробити проект рішення про безоплатну передачу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 земельної ділянки, яка розташована по АДРЕСА_1 , загальною площею 0,2768 га, за нормами визначені статтею 121 ЗК України, з цільовим призначенням для ведення садівництва, для будівництва і обслуговування жилого будинку, для будівництва індивідуального гаражу, з урахуванням ідеальних частин останніх в домоволодінні АДРЕСА_1 та розглянути на пленарному засіданні заяви ОСОБА_1 від 25 листопада 2003 року, ОСОБА_2 від 06 червня 2005 року, про приватизацію вказаної земельної ділянки, загальною площею 0,2768 га, за нормами визначені ст. 121 ЗК України, з цільовим призначенням для ведення садівництва, для будівництва і обслуговування жилого будинку, для будівництва індивідуального гаражу, з урахуванням ідеальних частин ОСОБА_1 і ОСОБА_2 в домоволодінні АДРЕСА_1 . В решті вимог адміністративних позовів третіх осіб з самостійними вимогами ОСОБА_2 , ОСОБА_1 - відмовлено.
На виконання вищезазначеної постанови, 23 грудня 2014 року Шевченківським районним судом м. Києва було видано чотири виконавчі листи.
25 та 29 грудня 2014 року позивачі звернулись до виконавчої служби із заявами про відкриття виконавчих проваджень по виконанню виконавчого листа № 2610/3926/2012, виданих 23 грудня 2014 року Шевченківським районним судом м. Києва.
05 січня 2015 року державним виконавцем Думанською А.Л. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 45957225 по виконанню виконавчого листа № 2610/3926/2012, виданого 23 грудня 2014 року Шевченківським районним судом м. Києва про зобов`язання Головне управління земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації та Київську міську раду у місячний строк з часу набрання постанови суду законної сили, розробити проект рішення про безоплатну передачу ОСОБА_1 і ОСОБА_2 земельної ділянки, яка розташована по АДРЕСА_1 , загальною площею 0,2768 га, за нормами визначені ст. 121 ЗК України, з цільовим призначенням для ведення садівництва, для будівництва і обслуговування жилого будинку, для будівництва індивідуального гаражу, з урахуванням ідеальних частин останніх в домоволодінні АДРЕСА_1 та розглянути на пленарному засіданні заяви ОСОБА_1 від 25 листопада 2003 року, ОСОБА_2 від 06 червня 2005 року, про приватизацію вказаної земельної ділянки, загальною площею 0,2768 га, за нормами визначені ст. 121 ЗК України, з цільовим призначенням для ведення садівництва, для будівництва і обслуговування жилого будинку, для будівництва індивідуального гаражу, з урахуванням ідеальних частин ОСОБА_1 і ОСОБА_2 в домоволодінні АДРЕСА_1 .
У подальшому, 13 січня 2015 року державним виокнавцем Думанською А.Л. винесено три постанови про відкриття виконавчих проваджень: ВП № 45976293, ВП №45976295, ВП № 45976297 по виконанню виконавчих листів №2610/3926/2012, виданих 23 грудня 2014р. Шевченківським районним судом м. Києва про зобов`язання Головне управління земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації та Київську міську раду у місячний строк з часу набрання постанови суду законної сили, розробити проект рішення про безоплатну передачу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 земельної ділянки, яка розташована по АДРЕСА_1 , загальною площею 0,2768 га, за нормами визначені ст. 121 ЗК України, з цільовим призначенням для ведення садівництва, для будівництва і обслуговування жилого будинку, для будівництва індивідуального гаражу, з урахуванням ідеальних частин останніх в домоволодінні АДРЕСА_1 та розглянути на пленарному засіданні заяви ОСОБА_1 від 25 листопада 2003 року, ОСОБА_2 від 06 червня 2005 року, про приватизацію вказаної земельної ділянки, загальною площею 0,2768 га, за нормами визначені ст. 121 ЗК України, з цільовим призначенням для ведення садівництва, для будівництва і обслуговування жилого будинку, для будівництва індивідуального гаражу, з урахуванням ідеальних частин ОСОБА_1 і ОСОБА_2 в домоволодінні АДРЕСА_1 .
У свою чергу, Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) листами від 11 серпня 2015 року, 02 грудня 2015 року та 03 грудня 2015 року повідомив відділ примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України про те, що на виконання постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 27 червня 2012 року у справі № 2610/3926/2012 Департаментом земельних ресурсів підготовлено проект рішення Київської міської ради «Про відмову у безоплатній передачі громадянам ОСОБА_1 , ОСОБА_2 земельної ділянки для ведення садівництва, для будівництва і обслуговування жилого будинку, для будівництва індивідуального гаражу на АДРЕСА_1 ».
Отримавши вищезазначені листи Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), державний виконавець Думанська А.Л., винесла 14 січня 2015 року постанови про закінчення виконавчих проваджень: ВП № 45976295, ВП № 45976297 та 25 лютого 2015 року постанови про закінчення виконавчих проваджень  ВП № 45976293, ВП № 45957225, з посиланням на фактичне виконання, згідно виконавчого документа. 
Відповідно, рішенням Київської міської ради від 01 жовтня 2015 року №100/2003 громадянам ОСОБА_1 , ОСОБА_2 відмовлено у передачі земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, для ведення садівництва та будівництва індивідуального гаража, загальною площею 0,2768 га з урахуванням індивідуальних часток у домоволодінні на АДРЕСА_1 у власність.
Однак, постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 29 березня 2017р. визнано незаконними та скасовано постанови від 14 січня 2015 року про закінчення виконавчих проваджень: ВП № 45976295, ВП № 45976297 та постанови від 25 лютого 2015 року про закінчення виконавчих проваджень: ВП № 45976293, ВП № 45957225, та зобов`язано відновити вказані виконавчі провадження.
Як наслідок, 27 липня 2017 року постановами державного виконавця Думанською А.Л. на підставі статті 41 Закону України «Про виконавче провадження» відновлено вказані виконавчі провадження.
У той же час, у вказаних постановах про відновлення виконавчих проваджень від 27 липня 2017 року, не було вирішено питання про повернення оригіналів виконавчих листів.
При цьому, 17 квітня 2019 року державним виконавцем Нещадимом І.С. винесено постанови на підставі п. 13 частини першої ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» про закінчення виконавчого провадження №45976295, №45957225.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивачі звернулись з відповідним позовом до суду.
Шевченківський районний суд міста Києва рішенням від 22 листопада 2019 року у справі № 761/19292/19 позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнив частково.
Визнав протиправною бездіяльність та дії ДВС, головного державного виконавця Нещадима І.С. із закінчення виконавчих проваджень від 17 квітня 2019 року ВП №45957225, ВП №45976295 з виконання виконавчих листів Шевченківського районного суду м. Києва за № 210/3926/2012 від 23 грудня 2014 року.
Визнав незаконними та скасував постанови головного державного виконавця Нещадима І.С. про закінчення виконавчих проваджень від 17 квітня 2019 року ВП №45957225, ВП №45976295 з виконання виконавчих листів Шевченківського районного суду м. Києва за № 210/3926/2012 від 23 грудня 2014 року.
Зобов`язав ДВС утриматися від закінчення виконавчих проваджень ВП № 45976295, ВП №45976297 з виконання виконавчого листа Шевченківського районного суду м. Києва за № 2610/3926/2012 від 23 грудня 2014 року раніше ніж буде закінчено, згідно пунктом 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі провадження за ВП № 45957225, ВП № 45976293 з виконання виконавчого листа Шевченківського районного суду м. Києва за № 2610/3926/2012 від 23 грудня 2014 року.
Визнав протиправною бездіяльність ДВС при виконані постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 27 червня 2012 року № 2610/3926/2012 в рамках виконавчих проваджень ВП № 45976293, ВП№ 45976297. В решті позовних вимог відмовив.
За таких підстав, державним виконавцем винесено постанову про відновлення виконавчого провадження від 04 лютого 2020 року.
У той же час, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 27 лютого 2020 року у справі № 761/19292/19 рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 22 листопада 2019 року в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності та дій ДВС, головного державного виконавця Нещадима І.С. із закінчення виконавчих проваджень №45957225, №45976295; визнання незаконними постанов головного державного виконавця Нещадима І.С. про закінчення виконавчих проваджень від 17 квітня 2019 року № 45957225, № 45976295; зобов`язання ДВС утриматися від закінчення виконавчих проваджень № № 45976295, 45976297 раніше, ніж буде закінчено згідно пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі провадження № № 45957225, 45976293 скасовано та в цій частині ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовлено. В іншій частині рішення - залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 23 вересня 2021 року у справі № 761/19292/19 касаційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 22 листопада 2019 року у нескасованій частині та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 27 лютого 2020 року у справі № 761/19292/19 залишено без змін.
За результатом розгляду постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 27 лютого 2020 року у справі № 761/19292/19 державний виконавець дійшов висновку про необхідність скасування постанови про відновлення виконавчого провадження.
У подальшому, державним виконавцем винесено постанову про скасування процесуального документа від 10 квітня 2020 року, якою скасовано постанову про відновлення виконавчого провадження від 04 лютого 2020 року.
Між тим, державним виконавцем не звернуто увагу на той факт, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 27 лютого 2020 року у справі №761/19292/19 рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 22 листопада 2019 року скасовано лише в частині визнання незаконними постанов державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС про закінчення виконавчих проваджень від 17 квітня 2019 року № № 45957225, 45976295.
На підставі наведеного, заступник директора Департаменту - начальником відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Озадовський Р.Ю. було винесено постанову про перевірку законності виконавчого провадження від 27 травня 2020 року, відповідно до якої постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нідченко Дмитра Євгеновича про скасування процесуального документа від 10 квітня 2020 року №45957225 було скасовано.
З урахуванням вищевикладеного, у рамках виконавчого провадження № 45976295, заступник директора Департаменту - начальником відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Озадовський Р.Ю. виніс постанову про перевірку законності виконавчого провадження від 27 травня 2020р., відповідно до якої постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нідченко Дмитра Євгеновича про скасування процесуального документа від 10 квітня 2020 року № 45976295 було скасовано.
У той же час, 10 березня 2020 року стягувачем ОСОБА_1 було подано письмові скарги окремо по виконавчому провадженню №45957225, №45976297, на ім`я директора Департаменту ДВС МЮ України Кисельова М.Є., а стягувачем ОСОБА_2 було подано письмові скарги окремо по виконавчому провадженню №45976293, 45976295, на ім`я директора Департаменту ДВС МЮ України Кисельова М.Є.
У вказаних скаргах стягувачі просили директора Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кисельова М.Є.: розглянути і вирішити по суті скаргу на бездіяльність начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Озадовського Р.Ю. щодо не розгляду скарги від 28 січня 2020 року та не здійснення останнім контролю за законністю виконавчих проваджень відповідно; здійснити перевірку законності виконавчого провадження, зокрема, за №№45976297, 45957225, 45976295 і відповідно за № 45976293, в порядку контролю.
Однак, на думку позивачів, оскільки у матеріалах справи відсутні докази того, що директором Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України були розглянуті та вирішені по суті скарги від 10 березня 2020 року, вважаючи свої права порушеними, позивачі звернулись з цим позовом до суду.
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки у матеріалах справи відсутні докази того, що директором Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України були розглянуті та вирішені по суті скарги від 10 березня 2020 року у виконавчих провадженнях №45957225, №45976297, №45976293, №45976295, тому слід визнати протиправною бездіяльність директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо обов`язку розглянути і вирішити по суті скарги вказані від 10 березня 2020 року та щодо не направлення позивачам постанови, прийнятої за результатами розгляду зазначених скарг.
Як наслідок, з метою захисту прав позивачів, слід зобов`язати директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України розглянути скарги від 10 березня 2020 року стягувача ОСОБА_1 у виконавчому провадженні №45957225, №45976297, стягувача ОСОБА_2 у виконавчому провадженні №45976293, 45976295 направити позивачам постанови, прийняті за результатами розгляду зазначених скарг.
Крім того, слід визнати протиправною бездіяльність головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нідченка Д.Є. до 10 квітня 2020 року у виконавчому провадженні №45957225 та до 06 травня 2020 року у виконавчих провадженнях №45976295, №45976293 та бездіяльність державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рубель І.В. до 06 травня 2020 року у виконавчому провадженні №45976297.
Однак, у задоволенні позовних вимог про визнання протиправною бездіяльність державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Магди С.Г. в межах виконавчого провадження №61664159 щодо обов`язку утриматися від закінчення виконавчих проваджень №№45976295, 45976297 раніше ніж буде закінчено виконавчі провадження №№45957225, 45976293, судом першої інстанції було відмовлено, оскільки згідно виконавчого листа №761/4323/16-а, виданого від 29 березня 2017 року, зобов`язано Департамент ДВС утриматися від закінчення виконавчих проваджень №№45976295, 45976297 раніше, ніж буде закінчено згідно п. 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі провадження №№45957225, 45976293.
Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII).
У відповідності до статті 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до частини першої статті 13 Закону №1404-VIII під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
За правилами частини першої статті 26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зокрема за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Частиною першою статті 18 Закону №1404-VІІІ визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Аналогічні положення закріплені у пункті 1 розділу ІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5   (тут та надалі вказана Інструкція зазначається у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) згідно з якими виконавець при здійсненні виконавчого провадження зобов`язаний використовувати всі надані йому права та повноваження, необхідні для забезпечення неупередженого, ефективного, своєчасного і повного виконання рішення.
У силу вимог частини другої статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний: розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.
При цьому, пунктами 1, 16 частини третьої вказаної статті визначено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.
Частиною першою статті 19 Закону № 1404-VIII сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.
За правилами частини третьої статті 74 Закону № 1404-VIII рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня.
Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.
Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або виконавець з власної ініціативи чи за заявою сторони виконавчого провадження може виправити допущені у процесуальних документах, винесених у виконавчому провадженні, граматичні чи арифметичні помилки, про що виноситься відповідна постанова.
З огляду на вказані норми, вбачається, що виконавець у виконавчому провадженні зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
При цьому, статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження» визначено право на оскарження рішення, дій та бездіяльності державного виконавця та/або начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець стороною виконавчого провадження.
Як свідчать матеріали справи, 10 березня 2020 року стягувачем ОСОБА_1 подано письмові скарги окремо по виконавчому провадженню №45957225, №45976297, на ім`я директора Департаменту ДВС МЮ України Кисельова М.Є., а стягувачем ОСОБА_2 подано письмові скарги окремо по виконавчому провадженню №45976293, 45976295, на ім`я директора Департаменту ДВС МЮ України Кисельова М.Є.
У вказаних скаргах стягувачі просили розглянути і вирішити по суті скаргу на бездіяльність начальника Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України України Озадовського Р.Ю. щодо не розгляду скарги від 28 січня 2020 року та не здійснення останнім контролюю за законністю виконавчих проваджень відповідно та здійснити перевірку законності виконавчого провадження, зокрема, за №№45976297, 45957225, 45976295 і відповідно за № 45976293, в порядку контролю.
Однак, як вірно відзначено судом першої інстанції, у метеріалах справи відсутні докази того, що директором Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України були розглянуті та вирішені по суті скарги від 10 березня 2020 року стягувача ОСОБА_1 у виконавчому провадженні №№45957225, 45976297, стягувача ОСОБА_2 у виконавчому провадженні №№45976293, 45976295, як і відсутні докази направлення позивачам постанов, прийнятих за результатами розгляду зазначених скарг.
З огляду на вказане, слід визнати протиправною бездіяльність директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо обов`язку розглянути і вирішити по суті скарги від 10 березня 2020 року стягувача ОСОБА_1 у виконавчому провадженні №45957225, №45976297, стягувача ОСОБА_2 у виконавчому провадженні №45976293, №45976295 та щодо не направлення позивача постанови, прийнятої за результатами розгляду зазначених скарг.
Як наслідок, з метою захисту прав позивачів, слід зобов`язати директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України розглянути скарги від 10 березня 2020 року стягувача ОСОБА_1 у виконавчому провадженні №45957225, №45976297, стягувача ОСОБА_2 у виконавчому провадженні №45976293, №45976295 направити позивачам постанови, прийняті за результатами розгляду зазначених скарг.
Посилання апелянта на те, що у матеріалах виконавчого провадження наявні листи №3377/8284-33-20/20.1 від 17.04.2020, №3378/8286-33-20/20.1 від 17.04.2020, №3793/8282-33/20/20.1 від 28.04.2020, №3794/8289-33-20/20.1 від 28.04.2020, що свідчить про відсутність протиправної бездіяльності щодо не розгляду по суті скарг від 10 березня 2020 року, колегія суддів оцінює критично, оскільки матеріали справи не містять доказів надсилання відповідачем вказаних листів, що є порушенням наступних норм Закону України «Про виконавче провадження».
При цьому, відповідно до частини першої статті 28 Закону № 1404-VIII копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених   пунктами 1-4   частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.
Аналогічні положення закріплені в пункті 3.20 Інструкції № 512/5, згідно якого копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, які державний виконавець зобов`язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами за адресами, зазначеними у виконавчому документі, або іншими адресами, про які стало відомо державному виконавцю, або зазначеними у письмовій заяві сторони виконавчого провадження, у тому числі шляхом факсимільного зв`язку або електронною поштою.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що державний виконавець повинен пересвідчитися, чи отримали сторони відповідні постанови виконавця та інші документи виконавчого провадження. 
При цьому, за наслідками розгляду заяв позивача, директором Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України процесуальні рішення не винесено, обмежившись лише відповідними листами.
Слід наголосити, що листи Міністерства юстиції України №3377/8284-33-20/20.1 від 17.04.2020, №3378/8286-33-20/20.1 від 17.04.2020, №3793/8282-33-20/20.1 від 28.04.2020, №3794/8289-33-20/20.1 від 28.04.2020 взагалі не містять посилання на норми Порядку проведення перевірок діяльності органів державної виконавчої служби, приватних виконавців, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 жовтня 2018 року №3284/5, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22 жовтня 2018 року за №1195/32647.
Наведене свідчить про те, що факти, повідомлені позивачами у скаргах від 10 березня 2020 року, не перевірялись відповідачем на наявність обставин, визначених відповідним Порядком для проведення позапланової цільової перевірки діяльності органу ДВС - Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.
Щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльність головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нідченка Д.Є. до 10 квітня 2020 року у виконавчому провадженні №45957225 в до 06 травня 2020 року у виконавчих провадженнях №№ 45976295, 45976293, та бездіяльність державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рубель І.В. до 06 травня 2020 року у виконавчому провадженні №45976297, колегія суддів зазначає наступне.
У силу вимог частини третьої статті 18 № 1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право:
1) проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону;
2) проводити перевірку виконання юридичними особами незалежно від форми власності, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями рішень стосовно працюючих у них боржників;
3) з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну;
4) за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду;
5) безперешкодно входити на земельні ділянки, до приміщень, сховищ, іншого володіння боржника - юридичної особи, проводити їх огляд, примусово відкривати та опечатувати їх;
6) накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку;
7) накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, коштів на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на електронних рахунках платників акцизного податку, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей;
8) здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв`язку з виконавчим провадженням;
9) використовувати за згодою власника приміщення для тимчасового зберігання вилученого майна, а також транспортні засоби стягувача або боржника за їхньою згодою для перевезення майна;
10) звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення;
11) приймати рішення про відстрочку та розстрочку виконання рішення (крім судових рішень), за наявності письмової заяви стягувача;
12) звертатися до суду з поданням про розшук дитини, про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває дитина, стосовно якої складено виконавчий документ про її відібрання;
13) звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб;
14) викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні.
У разі якщо боржник без поважних причин не з`явився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу;
15) залучати в установленому порядку понятих, працівників поліції, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для проведення оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання;
16) накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом;
17) застосовувати під час примусового виконання рішень фото- і кінозйомку, відеозапис;
18) вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження;
19) у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів;
20) залучати в разі потреби до проведення чи організації виконавчих дій суб`єктів господарювання, у тому числі на платній основі, за рахунок авансового внеску стягувача;
21) отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком;
22) здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.
Отже, виконавець має застосовувати ті засоби впливу та стимулу, які встановлені Законом, та спрямовані на ефективне виконання боржниками судових рішень.
Однак, як вбачається з матеріалів справи, у виконавчих провадженнях №№45976293, 45976295, 45976297, 45957225 державні виконавці повинні були вживати заходи, передбачені частиною третьою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», однак останні не зверталися у строк до 10 квітня 2020 року та до 06 травня 2020 року до посадових осіб-керівників боржників й не вимагали від них пояснень за фактами невиконання рішення та (або) законних вимог виконавця щодо відсутності у виконавчих провадженнях №№45976293, 45976295, 45976297, 45957225 дій боржників, направлених на виконання рішення суду.
Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність визнання протиправною бездіяльність головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нідченка Д.Є. до 10 квітня 2020р. у виконавчому провадженні №45957225 та до 06 травня 2020 року у виконавчих провадженнях №45976295, №45976293 та бездіяльність державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рубель І.В. до 06 травня 2020 року у виконавчому провадженні №45976297.
У той же час, позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльність державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Магди С.Г. в межах виконавчого провадження №61664159 щодо обов`язку утриматися від закінчення виконавчих проваджень №№45976295, 45976297 раніше ніж буде закінчено виконавчі провадження №45957225, №45976293, задоволенню не підлягають, оскільки державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Магдою С.Г. в межах виконавчого провадження №61664159 правомірно винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та встановлено строк для виконання рішення суду протягом 10 робочих днів з огляду на виконавчий лист №761/4323/16-а, виданому Шевченківського районного суду м. Києва від 29 березня 2017 року, яким нзобов`язано Департамент ДВС утриматися від закінчення виконавчих проваджень №№45976295, 45976297 раніше, ніж буде закінчено згідно п. 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі провадження №№45957225, 45976293.
З огляду на вказане, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.
Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. 
Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі. 
Інші доводи апеляційних скарг не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному судовому рішенні.
За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянтів, викладені у скаргах, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.
Отже при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для його скасування.
За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст.   242,   250,   308,   310,   311,   315,   316,   321,   322,   325,   328,   329 КАС України   суд,-
ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України - залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 01 серпня 2022 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя                                                            О.М. Оксененко

Судді                                                                          І.О. Лічевецький

                                                                                            В.П. Мельничук