ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2022 року	Львів	Справа № 300/8649/21 пров. № А/857/10259/22	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії: 
головуючого судді:                               Гуляка В.В. 
суддів:                                                    Гудима Л.Я., Ільчишин Н.В. 
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , 
на ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16 червня 2022 року про відстрочення виконання судового рішення  (суддя – Микитюк Р.В., час ухвалення - не зазначено, місце ухвалення – м.Івано-Франківськ, дата складання повного тексту – 16.06.2022р.), 
в адміністративній справі №300/8649/21 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_3 до Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області в особі Надвірнянського районного відділу УДМС України в Івано-Франківській області, 
про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити дії, 

                                                             встановив: 

У грудні 2021 року позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_3 в суд із адміністративним позовом до відповідача Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області в особі Надвірнянського районного відділу УДМС України в Івано-Франківській області, в якому просили визнати протиправною відмову Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області в особі Надвірнянського районного відділу УДМС України в Івано-Франківській області у видачі ОСОБА_3 паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.92 за №2503-XII та зобов`язати Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області в особі Надвірнянського районного відділу УДМС України в Івано-Франківській області оформити і видати ОСОБА_3 у зв`язку із досягненням 16-річного віку паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.92 за №2503-XII. 
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11.04.2022 у справі №300/8649/21 - позов задоволено повністю. 
Представник Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області в особі Надвірнянського районного відділу УДМС України в Івано-Франківській області 08.06.2022 звернулася до суду з заявою про відстрочення виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11.04.2022 у справі №300/8649/21 – на час дії воєнного стану. 
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16 червня 2022 року заяву Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області в особі Надвірнянського районного відділу УДМС України в Івано-Франківській області про відстрочення виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11.04.2022 у справі №300/8649/21 - задоволено. Відстрочено виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11.04.2022 у справі №300/8649/21 до завершення дії воєнного стану в Україні та зазначено, що відстрочення виконання судового рішення від 11.04.2022 у справі №300/8649/21 не може перевищувати одного року з дня його ухвалення. 
З цією ухвалою суду першої інстанції від 16 червня 2022 року не погодилися ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які діють в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_3 та оскаржили її в апеляційному порядку. Апелянти вважають, що суд першої інстанції прийняв ухвалу з порушення норм матеріального та процесуального права, а тому вважають судове рішення незаконним та необґрунтованим і таким, що підлягає скасуванню з підстав, наведених в апеляційній скарзі. 
В обґрунтування апеляційних вимог апелянти зазначають, що відстрочення виконання судового рішення допускається у виняткових випадках та залежно від обставин справи. Твердять скаржники, що в умовах воєнного стану відсутність в особи паспорта громадянина України є порушенням її громадянських прав. Покликаються на те, що відповідач обґрунтовував неможливість виконання рішення суду першої інстанції від 11.04.2022р. виключно введенням в Україні воєнного стану та наявністю наказу ДМС України від 22.03.2022 №57, однак не довів перед судом неможливість та небезпечність отримання бланку паспорта громадянина України у формі книжечки чи інші обставини, які б вказували на фактичну неможливість виконання рішення суду. Зазначають апелянти, що відповідач здійснює владні повноваження, не позбавлений можливості звернутися до ДМС України за бланками паспортів у формі книжечки з метою виконання судових рішень, що набрали законної сили, а тому обставини, на які посилався відповідач, як на підставу про відстрочення виконання судового рішення, на думку скаржників, не дають підстав для висновку про істотність ускладнення чи неможливість виконання рішення від 11.04.2022 року. 
За результатами апеляційного розгляду апелянти просять скасувати оскаржувану ухвалу суду від 16 червня 2022 року та винести нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про відстрочення виконання рішення суду від 11.04.2022 року в справі №300/8649/21. 
Відповідач Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області в особі Надвірнянського районного відділу УДМС України в Івано-Франківській області подав суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції від 16.06.2022 року залишити без змін. 

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, з врахуванням наступного. 
Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. 
Статтею 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. 
Право звернення до суду є невід`ємним особистим правом особи, яке реалізовується в порядку, встановленому КАС України. Способом реалізації цього права є звернення зацікавленої особи до суду з позовом. 
У свою чергу, звернення до суду з позовом є підставою для виникнення процесуальних відносин, пов`язаних з вирішенням спору по суті. Звернення до суду і судове провадження повинно здійснюватись у відповідності до вимог чинного законодавства, зокрема, процесуальних норм щодо порядку провадження в адміністративних справах. 
Так, відповідно до ч.1 ст.378 КАС України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду. 
Частинами 3, 4 ст.378 КАС України встановлено, що підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання самої особи або членів її сім`ї, її матеріальне становище; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. 
При цьому, згідно частини 5 статті 378 КАС України, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення рішення, ухвали, постанови. 
Задовольняючи заяву відповідача про відстрочення виконання судового рішення, суд першої інстанції виходив з того, що  введення та продовження воєнного стану в Україні є обставиною, що істотно ускладнює виконання рішення суду в даній справі, оскільки у відповідача немає можливості замовити бланки паспортів та відповідно оформити та видати позивачу паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.92 №2503-XII. 
Суд апеляційної інстанції не погоджується із висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для відстрочення виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11.04.2022 року в адміністративній справі №300/8649/21, з врахуванням наступного. 
Як уже було вказано вище, суд може відстрочити або розстрочити виконання рішення лише за наявності для цього конкретних підстав та обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. 
При цьому, суд повинен враховувати ступінь вини відповідача у виникненні спору. 
Наявність матеріального становища може бути враховано судом лише щодо фізичної особи. 
Можуть бути судом також враховані надзвичайні події, які впливають на процес виконання судового рішення. 
Отже, відстрочка чи розстрочка виконання судового рішення може застосовуватись лише у виняткових випадках, за наявності належних доказів на підтвердження існування конкретних обставин, що ускладнюють виконання судового рішення. 
Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015р. №389-VIII (далі Закон №389-VIII) воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень. 
Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022 р., затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №2102-IX від 24.02.2022 р., введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. 
Строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 26 березня 2022 року строком на 30 діб згідно з Указом Президента України №133/2022 від 14.03.2022 р. та в подальшому Указом Президента України від 18 квітня 2022 року № 259/2022 продовжено з 25 квітня 2022 року на 30 діб, а Указом Президента України від 17 травня 2022 року № 341/2022 продовжено з 25 травня 2022 року на 90 діб. 
Згідно з частиною першою статті 7 Закону №389-VIII, воєнний стан на всій території України або в окремих її місцевостях припиняється після закінчення строку, на який його було введено. 
Статтею 20 Закону №389-VIII встановлено, що правовий статус та обмеження прав і свобод громадян та прав і законних інтересів юридичних осіб в умовах воєнного стану визначаються відповідно до Конституції України та цього Закону. В умовах воєнного стану не можуть бути обмежені права і свободи людини і громадянина, передбачені частиною другою статті 64 Конституції України. 
За приписами статті 64 Конституції України в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. 
Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції. 
Статтею 25 Конституції України визначено, що громадянин України не може бути позбавлений громадянства і права змінити громадянство. Громадянин України не може бути вигнаний за межі України або виданий іншій державі. Україна гарантує піклування та захист своїм громадянам, які перебувають за її межами. 
Частиною першою статті 21 Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" передбачено, що паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. 
Тобто паспорт громадянина України як документ, що посвідчує особу власника та підтверджує громадянство України, є необхідним громадянину України для реалізації прав та виконання обов`язків, зокрема у питанні укладання цивільно-правових угод, здійсненні банківських операцій, реалізації права на отримання освіти, працевлаштування тощо. 
В умовах воєнного стану відсутність у особи паспорта громадянина України є порушенням її громадянських прав. Відсутність у особи належно оформленого та придатного до використання паспорта громадянина істотно обмежує її у громадянських правах та свободах, визначених Конституцією та законами України. 
На переконання колегії суддів, державною владою повинен бути дотриманий справедливий баланс між інтересами у сфері національної безпеки України та необхідністю захисту основних прав громадянина. Такий баланс не може існувати, зокрема, у ситуації відсутності в громадянина документа, що підтверджує правовий зв`язок між фізичною особою і Україною, особливо в умовах воєнного стану. 
В даному контексті також слід зазначити про необхідність існування розумної пропорційності між вжитими державою заходами щодо убезпечення бланків суворої звітності від загрози їх захоплення військовими формуваннями держави-агресора та конституційними правами людини та громадянина. 
Колегія суддів враховує, що відповідач, обґрунтовуючи неможливість виконання рішення суду від 11.04.2022 року у справі №300/8649/21, вказує виключно на введення воєнного стану в Україні та наказ Державної міграційної служби України від 22.03.2022 №57. 
Так, за змістом наказу Державної міграційної служби України від 22.03.2022 №57 Про передачу бланків паспорта громадянина України зразка 1994 року з балансу територіальних органів наказано передати до 25.03.2022 з балансів територіальних органів ДМС бланки паспорта громадянина України зразка 1994 року та книги обліку надходження і витрачання бланків паспортів громадянина України зразка 1994 року в цілях безпеки у зв`язку із можливістю їх захоплення військовим формуванням держави-агресора. 
Суд звертає увагу на ту обставину, що як Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області, так і Надвірнянський районний відділ УДМС України в Івано-Франківській області, станом на час апеляційного перегляду ухвали здійснює свої повноваження, має можливість видавати паспорт в іншій, ніж паспорт у формі книжечки, формі. При цьому на території Івано-Франківської області не ведуться активні бойові дії. 
Водночас відповідачем не надано суду доказів, які б вказували на фактичну неможливість виконання рішення суду, а саме неможливість отримання (замовлення) на виконання рішення суду в органу ДМС України, де зберігаються бланки, примірника бланку паспорта громадянина України у формі книжечки для оформлення і видачі позивачу, або неможливість отримання такого паспорта позивачем у відповідному органі ДМС України, де зберігаються бланки. 
Крім того, передача бланків суворої звітності, а саме паспорта громадянина України у формі книжечки зразка 1994 року на зберігання до ДМС України не може безумовно свідчити про неможливість виконання рішення суду, адже відповідач не позбавлений можливості звернутись до ДМС за отриманням необхідних бланків для виконання рішення суду. 
Однак, відповідачем не надано до суду доказів повідомлення ДМС України про відсутність бланків для необхідності виконання судового рішення, що набрало законної сили, стосовно оформлення та видачі паспорту громадянина України у формі книжечки (у тому числі про необхідність забезпечення необхідної кількості бланків паспортів). 
Поряд з цим, колегія суддів зауважує щодо відсутності законодавчих обмежень в частині видачі документів (в даному випадку паспорта в формі книжечки) під час воєнного стану в Україні. 
Відтак, підстави, на які посилається відповідач у заяві про відстрочення виконання судового рішення, не вказують на наявність обставин, які істотно ускладнюють чи роблять неможливість виконання судового рішення в цій справі. 
Крім того, обставини неможливості виконання судового рішення, які наводить заявник, є непропорційними з інтересами позивача, оскільки видача паспорта громадянина України має важливе значення для позивача як громадянина України. 
Тому, являються безпідставними твердження відповідача та помилковими висновки суду першої інстанції про необхідність відстрочення виконання судового рішення до моменту завершення дії воєнного стану в Україні. 
Колегія суддів апеляційного суду також зазначає, що як видно із змісту відзиву відповідача на розглядувану апеляційну скаргу позивача, на виконання рішення суду від 11.04.2022 року в адміністративній справі №300/8649/21 ОСОБА_3 документовано 08.07.2022 року паспортом громадянина України у формі книжечки і 09.07.2022 року ОСОБА_3 одержав оформлений паспорт. 
Тобто, існування в Україні воєнного стану не стало непереборною перешкодою для відповідача для виконання судового рішення від 11.04.2022 року, яке набрало законної сили. 
Отже, являються помилковими висновки суду першої інстанції про необхідність відстрочення виконання рішення суду у справі №300/8649/21 до завершення дії воєнного стану в Україні. 
Суд апеляційної інстанції також враховує, що статтею 129 Конституції України встановлено, що однією з основних засад здійснення судочинства є обов`язковість судового рішення. 
Відповідно до статті 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. 
Згідно з частинами 2 та 3 статті 14 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом. 
Таким чином, судове рішення, яке набрало законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок. Це означає, що особа, якій належить виконати судове рішення, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки протилежне суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права. 
У Рішенні від 30 червня 2009 року №16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової. 
Виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатись як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. 
Водночас, згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права. 
У пункті 40 рішення Європейського суду з прав людини від 19.03.97 р. у справі «Горнсбі проти Греції» Суд зазначив, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Для цілей статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду». 
У справі «Іммобільяре Саффі проти Італії» Європейський суд з прав людини наголошує, що право на звернення до суду також передбачає практичне виконання остаточних, обов`язкових для виконання судових рішень, які в державах, що поважають принцип верховенства права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду стороні у провадженні. 
Крім того, відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено пунктом 1 статті 1 Першого протоколу. Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вимог Конвенції (рішення у справі «Ромашов проти України»). 
Таким чином, однозначною є позиція Європейського суду про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з нормою статті 129-1 Конституції України. Обов`язковою складовою судового процесу є фактичне втілення судових присуджень у певні матеріальні чи нематеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту. 
Таким чином, з врахуванням наведеного вище, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що суд першої інстанції неповно встановив обставини справи, які мають значення для вирішення питання щодо наявності підстав для відстрочення виконання судового рішення, частково не дотримав норм процесуального права, а тому сформував помилкові висновки про необхідність відстрочення відповідачу виконання судового рішення в адміністративній справі №300/8649/21. 
Тому, оскаржену ухвалу суду першої інстанції від 16 червня 2022 року, згідно статті 317 КАС України, необхідно скасувати і прийняти нову постанову про відмову у задоволенні заяви Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області в особі Надвірнянського районного відділу УДМС України в Івано-Франківській області про відстрочення виконання судового рішення. 
Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 312, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 378 КАС України, суд 

                                                           постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_3 – задовольнити. 
Ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16 червня 2022 року про відстрочення виконання судового рішення в адміністративній справі №300/8649/21 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_3 до Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області в особі Надвірнянського районного відділу УДМС України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити дії – скасувати та прийняти нову постанову. 
У задоволенні заяви Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області в особі Надвірнянського районного відділу УДМС України в Івано-Франківській області про відстрочення виконання судового рішення в адміністративній справі №300/8649/21 – відмовити. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.  

Головуючий суддя	 	В. В. Гуляк 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	Н. В. Ільчишин