ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
26 жовтня 2022 року
м. Київ
справа № 713/936/16-к
провадження № 51-2906км20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                                ОСОБА_11,
суддів                                                             ОСОБА_12, ОСОБА_13,
за участю:
секретаря судового засідання                 ОСОБА_14, 
прокурора                                                      ОСОБА_15,   
захисника                                                     ОСОБА_16,                                                                  
у режимі відеоконференції:
представника потерпілого                     ОСОБА_17, 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу представника потерпілого Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» (далі - ПАТ «Укрнафта») - адвоката ОСОБА_17 на ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 09 лютого 2022 рокуу кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) за № 2016260000000012, за обвинуваченням
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця  та жителя АДРЕСА_1 ), 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 Кримінального кодексу України(далі - КК), 
ОСОБА_2 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Черешенька Вижницького району Чернівецької області, жителя  АДРЕСА_2 ),
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частинами 2, 5 ст. 27, ч. 3 ст. 191 КК, і
ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с. Шепіт Путильського району Чернівецької області, жителя    АДРЕСА_3 ), 
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами 2, 5 ст. 27, ч. 3 
ст. 191, ч. 2 ст. 204 КК.
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Вижницького районного суду Чернівецької області від 13 листопада 2019 року визнано винуватими та засуджено до покарання у виді позбавлення волі: ОСОБА_1  за ч. 3 ст. 191 КК - на строк 5 років 6 місяців із позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк 2 роки; ОСОБА_4 за частинами 2, 5 ст. 27, ч. 3 ст. 191 КК - на строк 3 роки 6 місяців;   ОСОБА_3                                     за частинами 2, 5 ст. 27, ч. 3 ст. 191 КК - на строк 4 роки, за ч. 2 ст. 204 КК - на строк                                            3 роки.  На підставі ч. 1 ст. 70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_3 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
Цивільний позов ПАТ «Укрнафта» в особі структурного підрозділу Нафтогазовидобувне управління «Нафтогаз» задоволено.
Постановлено стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Укрнафта» в особі структурного підрозділу Нафтогазовидобувне управління «Нафтогаз» у рахунок відшкодування матеріальної шкоди по 6858,04 грн з кожного.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат і речових доказів у кримінальному провадженні.
Згідно з вироком суду   ОСОБА_5  визнано винуватим в тому, що, він будучи службовою особою, зловживаючи своїм службовим становищем, заволодів чужим майном - 2,344 т нафти загальною вартістю 20 574,13 грн за попередньою змовою групою осіб, а ОСОБА_2 та ОСОБА_6 - у пособництві та співучасті в заволодінні вказаним майном, вчинених у співучасті зі службовою особою шляхом зловживання останньою своїм службовим становищем, за попередньою змовою групою осіб.                       ОСОБА_3 визнано винуватим ще й у незаконному виготовленні підакцизних товарів шляхом відкриття підпільних цехів із використанням обладнання, що забезпечує масове виробництво цих товарів, за таких обставин.
ОСОБА_1 , працюючи помічником майстра Лопушнянського нафтогазодобувного родовища Нафтогазового видобувного управління «Надвірнанафтогаз» ПАТ «Укрнафта», яке здійснює розробку свердловини № 8 біля с. Лопушна Вижницького району Чернівецької області, будучи відповідальною особою за видобуток, облік та відвантаження сировини, діючи з порушенням своїх посадових обов`язків та порядку обліку видобутої нафти і пломбування, переслідуючи корисливі мотиви, з метою особистого збагачення розробив механізм незаконного заволодіння частиною видобувної нафти - сирцю і організував його функціонування, залучивши до злочинної діяльності оператора з добування нафти і газу бригади № 2 цеху                                         з видобування нафти і газу (нафтопромислу) № 1 ОСОБА_4 і місцевого жителя ОСОБА_3 .
Відповідно до розподілених ролей ОСОБА_1 керував підготовкою та вчиненням злочину й організовував приховування злочинної діяльності. Зокрема, достовірно знаючи порядок пломбування, він своєчасно не опломбував цистерну РГС № 1 V50                   куб. м. 617-0008-24 інв. № 9140, що забезпечило вільний доступ до неї членам злочинної групи, а в журналі встановлення і зняття пломб указував недостовірну інформацію про час пломбування. ОСОБА_2 після закінчення технологічного процесу видобування нафти на свердловині № 8 вимірював рівень наповнення вказаної цистерни і повідомляв обсяг видобутку, зменшуючи при цьому дійсні показники, тим самим порушуючи свої посадові обов`язки, створюючи необліковані надлишки, а ОСОБА_7 забезпечив групу транспортними засобами і ємностями для заволодіння необлікованою нафтою, яку учасники групи незаконно відбирали                                 із цистерни і вивозили у приватні будинки ОСОБА_3 АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 .
Усього в період з 05 серпня до 03 вересня 2015 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_7 , за встановлених у вироку обставин заволоділи 2,344 т (3307 л) нафти вартістю 20 574,13 грн.
Крім того, ОСОБА_7 у вказаний період у підсобних приміщеннях на подвір'ї приватного будинку на АДРЕСА_5 , реалізовуючи свій злочинний умисел, без будь-яких дозвільних документів, встановив кустарно зроблене обладнання за допомогою якого здійснював перегонку нафти-сирцю та виготовлення моторного палива низької якості по своїх властивостях наближеного до дизельного палива, яке належить до підакцизних товарів.
Чернівецький апеляційний суд ухвалою від 14 травня 2021 року вирок суду першої інстанції скасував, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_1 за ч. 3                                  ст. 191 КК, ОСОБА_2  за частинами 2, 5  ст. 27, ч. 3 ст. 191 КК, ОСОБА_3                                       за частинами 2, 5 ст. 27, ч. 3 ст. 191, ч. 2 ст. 204 КК закрив на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) у зв`язку з невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості осіб у суді                                           і вичерпаністю можливості їх отримати.
Постановив відмовити в задоволенні цивільного позову ПАТ «Укрнафта» в особі структурного підрозділу Нафтогазовидобувне управління «Нафтогаз»                                                 до    ОСОБА_1 ,   ОСОБА_2 та   ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди. 
Вирішено питання щодо процесуальних витрат і речових доказів у кримінальному провадженні.
Касаційний кримінальний суд у складі Верховного Суду постановою від 10 листопада 2021 року вказану ухвалу щодо  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 скасував і призначив новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Чернівецький апеляційний суд ухвалою від 09 лютого 2022 року вирок суду першої інстанції скасував, а кримінальне провадження щодо    ОСОБА_1 за ч. 3                                ст. 191 КК,    ОСОБА_2 за частинами 2, 5 ст. 27, ч. 3 ст. 191 КК,   ОСОБА_3                                         за частинами 2, 5 ст. 27, ч. 3 ст. 191, ч. 2 ст. 204 КК закрив на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК у зв`язку з невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості осіб                          у суді й вичерпаністю можливості їх отримати.
Цивільний позов ПАТ «Укрнафта» в особі структурного підрозділу Нафтогазовидобувне управління «Нафтогаз» до    ОСОБА_1 ,   ОСОБА_2                        та   ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди залишив без розгляду. 
Вирішено питання щодо процесуальних витрат і речових доказів у кримінальному провадженні.
Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу, а також короткий зміст поданих заперечень
У касаційній скарзі представник потерпілої юридичної особи ПАТ «Укрнафта»                                   - адвокат ОСОБА_17, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати ухвалу Чернівецького апеляційного суду                        від 09 лютого 2022 року щодо  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і ОСОБА_3                                       та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Суть доводів касаційної скарги зводиться до тверджень про те, що винуватість обвинувачених підтверджена показаннями свідків і письмовими доказами, безпосередньо дослідженими в суді першої інстанції, які у своїй сукупності                                         та взаємозв`язку підтверджують обставини, що підлягають доказуванню                                             у кримінальному проваджені. 
Як відзначає адвокат ОСОБА_17, суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку, що досудове розслідування у кримінальному провадженні                                                         № 2016260000000012 за обвинуваченням  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та                           ОСОБА_3  та судовий розгляд цього провадження здійснювався з істотним порушенням вимог КПК, зокрема про здійснення досудового розслідування в цьому кримінальному провадженні не уповноваженим на те органом. Наголошує про наявність в матеріалах провадження постанов слідчого і прокурора, з яких убачається виділення та об`єднання кримінальних проваджень.                        
Вважає, що апеляційний суд однобоко підійшов до встановлення факту відкриття стороні захисту процесуальних документів, які були підставами для проведення негласних слідчих (розшукових) дій. 
Скаржник свої доводи обґрунтовує також і тим, що суд апеляційної інстанції                                       не врахував висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 10 листопада 2021 року, оскільки не здійснив безпосереднього дослідження доказів.
Разом з тим наголошує про безпідставну відмову у задоволені цивільного позову                      ПАТ «Укрнафта» до ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 та  ОСОБА_3 .
Стверджує про розгляд справи в суді апеляційної інстанції з порушенням приписів статей 370, 404, 419 КПК. 
У запереченнях на касаційну скаргупредставника потерпілої юридичної особи                            ПАТ «Укрнафта» - адвоката ОСОБА_17 ОСОБА_7  вказує на безпідставність доводів у скарзі та дотримання судом апеляційної інстанції вимог КПК, правових позицій Верховного Суду, практики Європейського суду з прав людини. Вважає, що ухвала Чернівецького апеляційного суду від 09 лютого 2022 року відповідає приписам                                     ст. 370 КПК,  є законною, обґрунтованою і вмотивованою. 
Позиції учасників судового провадження 
У судовому засіданні представник потерпілого ОСОБА_17  підтримав касаційну скаргу і просив її задовольнити.
Захисник ОСОБА_18, навівши відповідні пояснення, заперечив проти задоволення касаційної скарги представника потерпілого.                                                               
Прокурор ОСОБА_19 частково погодилася із доводами касаційної скарги представника потерпілого, однак звернула увагу колегії суддів, що вони не вказують на те, що рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню. Просила касаційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду апеляційної інстанції - без зміни. 
Мотиви Суду 
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, викладені в касаційній скарзі,                          колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, а також правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено                                в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Статтею 370 КПК визначено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом                                   на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК кримінальне провадження закривається в разі, якщо                         не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати.
Приймаючи рішення про скасування обвинувального вироку суду першої інстанції                      та закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_1 , ОСОБА_2                                і ОСОБА_3  на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК, суд апеляційної інстанції дотримався зазначених вимог закону.
Відповідно до положень ст. 62 Конституції України і ст. 17 КПК особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви                                            щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК, за винятком випадків, передбачених ч. 2 цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого (ч. 1 ст. 92 КПК).
Згідно з вимогами ст. 91 КПК доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.
При цьому зазначені обставини встановлюються на підставі доказів, які повинні відповідати критеріям належності, допустимості та у своїй сукупності - достатності для постановлення обвинувального вироку.
Відповідно до вимог ст. 86 КПК докази визнаються допустимими, якщо їх отримано                     у порядку, встановленому цим Кодексом.
Докази мають бути отримані тільки уповноваженими на це особами (органами); способами і засобами, які призначені для одержання певних доказів; у процесі отримання доказів мають бути дотримані вимоги закону, що визначають порядок проведення конкретних дій, їхню послідовність, склад учасників; докази мають бути закріплені належним чином.
Недодержання вказаних вимог має наслідком визнання доказів недопустимими, вони не можуть бути використані при прийнятті процесуальних рішень, на них не може послатися суд при ухваленні судового рішення.
Висновки апеляційного суду про здійснення досудового розслідування щодо ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3  з порушенням вимог КПК є належно мотивованими з урахуванням практики Верховного Суду та ґрунтуються на даних, відповідним чином перевірених у судовому засіданні та змістовно наведених в ухвалі.
Так досудове розслідування здійснюється відповідно до правил підслідності, встановлених у ст. 216 КПК:
Слідчі органів внутрішніх справ здійснюють досудове розслідування кримінальних правопорушень, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, крім тих, які віднесені до підслідності інших органів досудового розслідування.Слідчі органів безпеки здійснюють досудове розслідування злочинів, передбачених статтями 109, 110, 110-2, 111, 112, 113, 114, 114-1, 201, 258-258-5, 265-1, 305, 328, 329, 330, 332-1, 333, 334, 359, 422, 436, 437, 438, 439, 440, 441, 442, 443, 444, 446, 447 Кримінального кодексу України ( частити 1 та 2 ст. 216 КПК у редакції, чинній на момент вчинення процесуальних дій).
Згідно з ч. 9 ст. 216 КПК (в редакції закону №198-VIII від 12 лютого 2015 року), якщо                      під час досудового розслідування буде встановлено інші злочини, вчинені особою, щодо якої ведеться досудове розслідування, або іншою особою, якщо вони пов`язані                    із злочинами, вчиненими особою, щодо якої ведеться досудове розслідування, і які                    не підслідні тому органу, який здійснює у кримінальному провадженні досудове розслідування, прокурор, який здійснює нагляд за досудовим розслідуванням, у разі неможливості виділення цих матеріалів в окреме провадження своєю постановою визначає підслідність всіх цих проваджень.
Чернівецький апеляційний суд шляхом безпосереднього дослідження матеріалів кримінального провадження встановив, що 30 липня 2015 року слідчий органу безпеки вніс відомості до ЄРДР за № 220015250000000017 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 201 КК, за фактом вчинення   ОСОБА_8 та ОСОБА_3 незаконного переміщення через державний кордон України 20 л сірководню, який є отруйною речовиною і який вони отримували в результаті перегонки нафти, а також за № 22015260000000018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК, за фактом викрадення нафти-сирцю                                               ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_9 , ОСОБА_3 , ОСОБА_8 , вчиненого за попередньою змовою між собою (т. 2, а. п. 89, 90, 96).
У зв`язку з тим, що кримінальні правопорушення вчинено одними й тими ж службовими особами, прокурор, який здійснював процесуальне керівництво, 30 липня 2015 року виніс постанову про об`єднання матеріалів досудового розслідування                                                       за № 220015250000000017 та  № 22015260000000018, в одне провадження, якому було присвоєно номер 220015250000000017 і яке було направлено до слідчого відділу УСБУ в Чернівецькій області для подальшого досудового розслідування (т. 2, а. п.105,106).
Крім того, суд дав оцінку постанові прокурора відділу прокуратури Чернівецької області від 24 грудня 2015 року, якою кримінальне провадження                                                                 № 12014260000000503, внесене до ЄРДР 19 червня 2014 року слідчим відділом УМВС України в Чернівецькій області за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК, об`єднано з кримінальним провадженням                                                      № 220015250000000017, і об`єднаному провадженню присвоєно номер 12014260000000503. Підставою для об`єднання проваджень також було те, що кримінальні правопорушення могли вчинити одні й ті ж особи (т. 2, а. п.107-109).
Суд апеляційної інстанції перевірив і взяв до уваги той факт, що в цій же постанові зазначено про визначення прокуратурою області 04 грудня 2015 підслідності кримінального провадження  № 12014260000000503 року за слідчим відділом УСБУ в Чернівецькій області, однак у матеріалах кримінального провадження відсутня така постанова керівника прокуратури області, його першого заступника чи заступників. 
За частиною 5 ст. 36 КПК (в редакції Законів № 1697-VII, № 1698-VII від 14 жовтня                    2014 року) Генеральний прокурор України, його заступники, прокурори Автономної Республіки Крим, областей, міста Києва та Севастополя і прирівняні до них прокурори своєю вмотивованої постановою мають право доручити здійснення досудового розслідування будь-якого кримінального правопорушення іншому органу досудового розслідування, у тому числі слідчому підрозділу вищого рівня в межах одного органу, у разі неефективного досудового розслідування.  
Крім того, об`єднана палата Касаційного кримінального суду  у складі Верховного Суду в постанові від 24 травня 2021 року у справі № 640/5023/19 (провадження                                             № 51-2917кмо20) зробила висновок про те, як саме повинна застосовуватися норма права, яка встановлює належну процедуру реалізації Генеральним прокурором, керівником обласної прокуратури, їх першими заступниками та заступниками повноважень, передбачених ч. 5 ст. 36 КПК, та наслідків недотримання такої процедури щодо допустимості доказів. 
У контексті викладеного суд апеляційної інстанції обґрунтовано зазначив про те, що за відсутності постанови керівника прокуратури області, його першого заступника чи заступників про зміну підслідності кримінального провадження                                                                       № 12014260000000503 він позбавлений можливості перевірити, чи було здійснено зміну підслідності кримінального провадження відповідно до вимог ч. 5 ст. 36 КПК, тобто чи уповноваженою особою це було здійснено та чи було встановлено відповідним прокурором неефективність проведення досудового розслідування слідчим відділом УМВС.
Під час судового розгляду апеляційний суд також з`ясував, що 22 січня 2016 року  слідчий органу безпеки вніс відомості у ЄРДР за № 22016260000000001 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204 КК, за фактом незаконного виготовлення громадянами ОСОБА_23 та ОСОБА_24 з викраденої нафтосировини дизельного пального шляхом відкриття підпільних цехів (т. 2, а. п. 113), яке постановою прокурора відділу Чернівецької обласної прокуратури від 29 січня 2016 року об`єднано з матеріалами досудового розслідування, внесеними до ЄРДР за  № 12014260000000503, і присвоєно номер 12014260000000503. Підставою для об`єднання вказаних проваджень стало те, що кримінальні правопорушення вчинено одними й тими ж особами (т. 2, а. п. 115-117).
Суд апеляційної інстанції обґрунтовано зробив висновок про те, що кримінальні правопорушення, внесені до ЄРДР слідчими органів безпеки 30 липня 2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК, та  22 січня 2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204 КК, не підслідні органу безпеки, здійснювати досудове розслідування слідчі органу безпеки могли лише в разі визначення прокурором підслідності цих проваджень за цим органом відповідно до вимог ч. 9 ст. 216 КПК (у редакції закону від 12 лютого 2015 року                                                                  № 198-VIII).
Усупереч твердженням у касаційній скарзі представника потерпілого ПАТ «Укрнафта» - адвоката ОСОБА_17 у матеріалах кримінального провадження відсутні постанови прокурора, який здійснював процесуальне керівництво в ньому, про доручення здійснення досудового розслідування кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5  ст. 191 КК, внесеного до ЄРДР за № 22015260000000018, а також кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2  ст. 204 КК, внесеного до ЄРДР                                                             № 22016260000000001, за слідчим відділом УСБУ в Чернівецькій області та під час судового розгляду кримінального провадження в судах апеляційної та касаційної інстанцій прокурори не подавали цих постанов до суду.
З огляду на викладене Верховний Суд вважає, що суд апеляційної інстанції, установивши наведені обставини, дійшов обґрунтованого висновку про здійснення досудового розслідування в цьому кримінальному провадженні не уповноваженим                   на те органом, у зв`язку з чим правильно визнав усі зібрані докази недопустимими і закрив кримінальне провадження щодо  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність і умотивованість наведених висновків апеляційного суду, касаційна скарга представника потерпілого ПАТ «Укрнафта» - адвоката ОСОБА_17 не містить.
Доводи скаржника про неврахування висновку Верховного Суду, викладеного в постанові від 10 листопада 2021 року, колегія суддів уважає неспроможними.
Верховний Суд постановою від 10 листопада 2021 року скасував попереднє рішення апеляційного суду від 14 травня 2021 року з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, оскільки суд не вжив передбачених кримінальним процесуальним законом заходів щодо належного повідомлення ПАТ «Укрнафта», а також не дотримався загальних засад кримінального провадження щодо безпосередності дослідження доказів.
За матеріалами кримінального провадження, під час повторного апеляційного розгляду зауваження та вказівки суду касаційної інстанції були враховані повною мірою. Суд апеляційної інстанції виконав вимоги статей 23, 404 КПК. 
Згідно з технічним записом і журналом судового засідання від 09 лютого 2022 року, суд дійшов висновків про недопустимість доказів у кримінальному провадженні                                           № 22016260000000012 за обвинуваченням ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,                               ОСОБА_3 , а також про порушення органом досудового розслідування вимог                                      КПК  на підставі безпосередньо досліджених доказів.   
Після дослідження доказів головуючий поставив на обговорення питання                                       про можливість переходу до судових дебатів, проти чого жодна зі сторін кримінального провадження не заперечувала, у тому числі представник потерпілої юридичної особи ПАТ «Укрнафта» - адвокат ОСОБА_17 
Крім того, необхідно акцентувати, що представник потерпілого  взагалі не вказав  у касаційній скарзі, які саме докази суд апеляційної інстанції не дослідив, та не навів таких доказів і в засіданні Верховного Суду.
Таким чином, з огляду на дослідження доказів, на підставі яких суд апеляційної інстанції дійшов висновку про закриття кримінального провадження щодо  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ОСОБА_3 на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПКу зв`язку                    з невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості осіб у суді                                        й вичерпанням можливостей їх отримати, а також позиції сторін кримінального провадження, Верховний Суд не знаходить підстав уважати, що апеляційний суд допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.
Доводи представника потерпілого про безпідставну відмову в задоволенні цивільного позову ПАТ «Укрнафта» до ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 та   ОСОБА_3 , на думку колегії суддів, також є безпідставними. 
По-перше, Чернівецький апеляційний суд ухвалою від 09 лютого 2022 року залишив без розгляду вказаний цивільний позов, а не відмовив у його задоволенні. 
По-друге, зважаючи на те, що суд апеляційної інстанції дійшов висновку про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3                              у зв`язку з невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості осіб у суді й вичерпанням можливостей їх отримати, цивільний позов на підставі ч. 3 ст. 129 КПК обґрунтовано залишено без розгляду.
Отже, ухвала апеляційного суду є належно умотивованою та обґрунтованою і за змістом відповідає приписам статей 370, 419 КПК, у ній наведено мотиви, з яких виходив суд, та положення закону, якими він керувався, постановляючи рішення.
Згідно з ч. 1 ст. 412 КПК істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.
Даних, які би свідчили, що суд допустив такі порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, не виявлено. Тому з огляду на вищевказане відсутні обґрунтовані підстави для задоволення вимог, викладених у касаційній скарзі представника потерпілого ПАТ «Укрнафта» - адвоката ОСОБА_17  
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 09 лютого 2022 року щодо  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та  ОСОБА_3  залишити без зміни, а касаційну скаргу представника потерпілого ПАТ «Укрнафта» - адвоката ОСОБА_17 - без задоволення.
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту її проголошення,                         є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_20                               ОСОБА_21                                ОСОБА_22