Номер провадження: 22-ц/813/1041/22 
Справа № 521/8356/18
Головуючий у першій інстанції Целух А. П.
Доповідач Гірняк Л. А.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27.10.2022 року                                                                 м. Одеса
       Колегія суддів судової палати у цивільних справах Одеського апеляційного суду в складі:
Головуючого- Гірняк Л.А.
Суддів - Сегеди С.М., Комлевої О.С.
За участю секретаря - Дерезюк В. В.

Представника позивача- Бочевара М.П.(поза межами приміщення суду) 
       розглянула у судовому засідання м. Одеса в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Державної казначейської служби України на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 22.10.2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, 3-я особа- Управління служби безпеки України в Одеській області
- про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями і діями органів досудового слідства, прокуратури,-

ВСТАНОВИЛА:
       ПРОЦЕДУРА
       Короткий зміст позовних вимог
       У травні 2018року ОСОБА_1 звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси із позовом до Державної казначейської служби України про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями і діями органів досудового слідства, прокуратури.
       Вимоги обґрунтовує тим, що 11 травня 2011 року стосовно нього проведенні оперативно-розшукові заходи, що підтверджується матеріалами досудового слідства, зокрема, обвинувальним висновком від 22.09.2011 року.
       16 травня 2011 року старшим слідчим 2 відділення слідчого відділу Управління Служби безпеки України в Одеській області капітаном юстиції ОСОБА_2 було порушено кримінальну справу №932 за ч.1 ст. 359 КК України.
       05 липня 2011 року старшим слідчим 2 відділення слідчого відділу Управління Служби безпеки України в Одеській області капітаном юстиції ОСОБА_2 щодо ОСОБА_1 був обраний запобіжний захід – підписка про невиїзд.
       26 серпня 2011 року старшим слідчим 2 відділення слідчого відділу Управління Служби безпеки України в Одеській області капітаном юстиції ОСОБА_2 було порушено кримінальну справу за ч.3 ст.15, ч.2 ст. 359 КК України, яку того ж дня було об`єднано в одне провадження з кримінальною справою №932.
       11 квітня 2014 року вироком Малиновський районний суд м. Одеси його було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 359 КК України і призначено покарання у вигляді одного року обмеження волі.
       Застосовуючи дію ст. ст. 75, 76 КК України ОСОБА_1 було звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням на один рік.
       Запобіжний захід ОСОБА_1 до вступу вироку в законну силу Малиновський районний суд м. Одеси залишив попередній - підписку про невиїзд.
       09 жовтня 2014 року  Апеляційний суд Одеської області виніс ухвалу, якою: - апеляційну скаргу захисника в інтересах ОСОБА_1 задовольнив частково; - вирок Малиновського районного суду м. Одеси, від 11 квітня 2014 року, стосовно ОСОБА_1 , засудженого за вчинення злочину, передбаченого ст. 359 ч. 1 КК України – скасував; - кримінальну справу за звинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні злочинів, передбачених ст. ст. 359 ч. 1; 15, ч.3, 359 ч.2 КК України - закрив.
       17 липня 2015 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ виніс Ухвалу, якою Ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 9 жовтня 2014 року щодо ОСОБА_1 скасував, справу направив на новий апеляційний розгляд.
       22 жовтня 2015 року  Колегія суддів судової палати по кримінальним справам Апеляційного суду Одеської області винесла ухвалу, якою: апеляцію захисника в інтересах ОСОБА_1 задоволено частково; вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 11 квітня 2014 року відносно ОСОБА_1 скасувала; кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 359, ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 359 КК України направлено прокурору Одеської області для додаткового розслідування; запобіжний захід щодо ОСОБА_1 залишено колишній - підписка про невиїзд.
       В подальшому слідчим відділом Управління СБ України в Одеські області до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №22016160000000061 від 10.02.2016 року були внесені відомості за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 359 КК України із зазначенням ОСОБА_1 в якості особи, що скоїла злочин, у короткому викладі обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.
       26 вересня 2017 року слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси Осіік Д.В., своєю ухвалою частково задовольнив клопотання адвоката позивача та встановив строк 2 (два) місяці з моменту отримання органом досудового розслідування зазначеної ухвали для проведення процесуальних дій, необхідних та достатніх для закінчення досудового розслідування (в порядку ст. 114 КПК України), по кримінальному провадженню №22016160000000061.
       24.11.2017 року кримінальне провадження №22016160000000061 було закрито, на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.
       Позивач зазначає, що внаслідок неправомірних дій органу досудового розслідування позивачу завдано моральну шкоду, що виразилася у незаконному повідомленні про підозру та незаконному триманні під вартою.
       Посилаючись на статті ст. 1, 5 Закону України від 01.12.1994 року «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», Положенням про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», затвердженого наказом Міністерства юстиції, Генеральної прокуратури та Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року №6/5/3/41, ст. 1176 ЦК України суд, ст.ст. 4, 175, 184 ЦПК України - позивач вважає, що має право на звернення до суду із даною позовною заявою про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної незаконними діями органів досудового слідства і прокуратури. Розмір матеріальної шкоди у сумі 52000,00 гривень позивач підтверджує договором про надання правової допомоги від 15.05.2011 року, звітом адвоката до договору про надання правової допомоги, квитанцією до прибуткової накладної. Розмір моральної шкоди обґрунтовує тим, що порушення розумних строків розслідування та розгляду кримінальної справи, застосування до ОСОБА_1 протягом всього строку розслідування та розгляду кримінальної справи запобіжного заходу - підписки про невиїзд, через що ОСОБА_1 був позбавлений можливості вільно виїжджати з постійного місця проживання, тобто фактично був позбавлений законного права свободи пересування, що стало причиною обмежень в житті ОСОБА_1 ; порушення нормального та звичного способу життя; порушення і розриву його соціальних зв`язків; пригніченого стану, почуття приниження, відчаю і страху; погіршення загального стану здоров`я; значної шкоди честі та гідності.
       Як зазначає позивач, вказані обставини призвели до суттєвого погіршення умов життя, вкрай негативно вплинули на морально-психологічний стан родини, що спричиняло позивачу значних моральних страждань та порушувало звичний лад життя. Суму моральної шкоди позивач визначив у розмірі 573 342,00 гривень. Зазначені кошти, загальною сумою 625 342,00 гривень позивач просив стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету шляхом списання в безспірному порядку на користь з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України.
Одночасно зазначає, що у зв`язку з притягненням його до кримінальної відповідальності він змушений був звернутися за юридичною допомогою.
В результаті надання цих послуг оплатив 52000 грн які просив стягнути з держави.
       У відзиві на позов від 25 липня 2018року відповідач заперечував проти позову, з підстав його необґрунтованості, а саме стверджує, що: - Державна казначейська служба України є неналежним відповідачем та кошти саме Державної казначейської служби, які виділяються на її утримання, не можуть буті стягнуті на користь інших осіб; - дії органів державної влади щодо притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності не визнано незаконними; - розмір заявленої моральної шкоди є необґрунтовано завищеним, а задоволення позову призведе до економічно не обґрунтованих збитків Державного бюджету України та нецільового використання бюджетних коштів.
       Представник позивача надав відповідь на відзив, якою повністю заперечував проти доводів відповідача, вважає їх безпідставними та необґрунтованими.

       Короткий зміст рішення суду першої інстанції
       Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 22 жовтня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Державної казначейської служби, про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокурати - задоволені.
        Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 матеріальну шкоду, пов*язану з наданням професійної правничої допомоги у розмірі 52 000,00 (п*ятдесят дві тисячі) гривень 00 копійок.
Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 суму заподіяної моральної шкоди у розмірі 573 342,00 (п*ятсот сімдесят три тисячі триста сорок дві) гривень 00 копійок.
       Стягуючи моральну шкоду районний суд виходив з того що внаслідок незаконних дій органів дізнання, досудового слідства та прокуратури були порушені конституційні права позивача, що завдало йому фізичних і моральних страждань, які призвело до погіршення психологічного стану. Визначаючи розмір маральної шкоди , районний суд виходив з того, що ОСОБА_1 перебував під слідством 6 років 5 місяців( 77 місяців) в період з 16 травня 2011 року по момент закриття кримінального провадження « 22016160000000061 від 10.02.2016 року та визначив відшкодування моральної шкоди в подвійному розмірі мінімального розміру заробітної плати, що становив 3723 грн( 286 671 грн х 2= 573 342,00 грн.)
       Стягуючи 52000 грн матеріальної шкоди районний суд виходив з того, що за надання правової допомоги адвокатом в рамках кримінальної справи ОСОБА_1 поніс матеріальну шкоду в розмірі 52 грн котрі підлягають стягненню з держави.

       Короткий зміст апеляційної скарги
       В апеляційній скарзі представник Державної казначейської служби України ставить питання про скасування рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 22.10.2018 року посилаючись на порушення судом норм матеріальної та моральної шкоди.
       Апеляційна скарга мотивована тим, що Державна казначейська служба є неналежним позивачем по справі так як районним судом не залучено до справи орган який порушив кримінальну справу стосовно позивача. 
Зазначає, що відповідач жодних прав та інтересів позивача не порушував, не вступав у правовідносини з ним і жодної шкоди позивачу не завдав.
       При цьому, Казначейство зазначило, що відповідно до вимог Конституції України, ЦК України та інших актів законодавства, й обов`язкових висновків Конституційного суду України, відповідач не повинен нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу внаслідок незаконних дій, зокрема, інших державних органів.
       Таким чином, суд дійшов помилкового висновку про стягнення моральної шкоди безпосередньо з Казначейства, шляхом їх списання з єдиного казначейського рахунку.
       Водночас посилається на не мотивоване стягнення моральної шкоди в подвійному розмірі відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та на те, що розподіл процесуальних витрат за результатами судового розгляду у кримінальному проваджені вирішується у тій справі, в якій вони були понесені, за правилами КПК, а не за правилами цивільного судочинства.
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача адвокат Фомін А.І просить апеляцій6ний суд відмовити у задоволені апеляційної скарги Державної казначейської служби України на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 22.10.2018 року та залишити в силі рішення Малиновського районного суду м. Одеси . Зазначає, що Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не містить прямих вказівок, який саме орган держави відшкодовує шкоду оскільки вони відшкодовуються за рахунок коштів державного бюджету., тому зазначення Державної казначейської служби України в якості відповідача є логічним та відповідає судовій практиці.
       При цьому стверджує про правомірність визначеної суми моральної шкоди виходячи з тривалості знаходження позивача під слідством, що становить 6 років 5 місяців та мав негативний наслідок.
       Водночас посилаючись на те, що правова допомога надавалась у період з 15.05.2011 року по 03.05.2018 року та з врахуванням вимог ст.20 КПК України районний суд правильно стягнув понесені витрати з відповідача.
       Ухвалою Одеського апеляційного суду від 13.02.2020 року клопотання представника Державної казначейської служби України про залучення до участі в якості 3-ї особи- Управління служби безпеки України в Одеській області задоволено. Залучено Управління служби безпеки України в Одеській області до участі в справі в якості 3-ї особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.
Представник УСБУ в Одеській області в письмових поясненнях просив в позовних вимогах ОСОБА_1 до ДКСУ про стягнення матеріальної та моральної шкоди відмовити повністю посилаючись на те, що позивач не надав достатніх доказів обґрунтування своїх вимог в частині визначення розміру моральної шкоди, її причинно- наслідкового зв`язку із незаконним кримінальним переслідуванням, а надані докази не можна вважати допустимими та доведеними. Зазначає, що позивач під слідством об`єктивно знаходився до 12.07.2016 року посилаючись на те, що в цей день скасовано раніше обраний стосовно ОСОБА_1 запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд.
       Водночас зазначає, що витрати на правову допомогу, понесені позивачем під час кримінального розслідування, не можуть бути предметом майнової шкоди в порядку цивільного судочинства.
       На підставі ст. 29 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», у виконання рішень зборів суддів Одеського апеляційного суду від' 02.03.2022р. та 16.03.2022р., у зв`язку із введенням на території України воєнного стану відповідно до Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022р.,керуючисьстаттею 26 ЗУ «Про правовий режим воєнного стану», враховуючи рішення Ради суддів України №9від24.02.2022р. та рекомендації Ради суддів України від 02.03.2022р. щодо роботи судів в умовах воєнного стану, з метою вжиття невідкладних заходів для забезпечення безперебійного функціонування Одеського апеляційного суду, головою суду видано Розпорядження №1 від 02 березня 2022 року, до якого внесені зміни розпорядженням №2 від 16 березня 2022 року, відповідно до п.п. 3-4 якого:                        
       Зважаючи на те, що велика кількість учасників судових процесів не завжди мають змогу подати заяву про відкладення розгляду справи через задіяння до функціонування критичної інфраструктури, вступ до лав Збройних сил України, підрозділів територіальної оборони, добровольчих воєнних формувань та інших форм протидії збройної агресії проти України, або не можуть прибути в суд у зв`язку з небезпекою для життя, розгляд цивільних справ продовжити без участі учасників провадження в приміщенні Одеського апеляційного суду.
       Справи розглядаються без участі учасників провадження за наявності повідомлення про дату, час та місце розгляду справи та з відсутності заяви (заяв) про відкладення розгляду справи.
       Згідно із ч. 2 СТ.372ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
       Сторони сповіщені належним чином, при цьому, явка сторін не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.
       Відповідно до ч. 5 ст.268ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

       Фактичні обставини справи та оцінка апеляційного суду
       Судова колегія заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги приходить до наступного .
       Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
       Відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
       Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
       Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
       Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлено, що 11 травня 2011 року стосовно ОСОБА_1 були проведенні оперативно-розшукові заходи, що підтверджується матеріалами досудового слідства, зокрема, обвинувальним висновком від 22.09.2011 року.
       16 травня 2011 року старшим слідчим 2 відділення слідчого відділу Управління Служби безпеки України в Одеській області капітаном юстиції Проскурніним А.Н. було порушено кримінальну справу №932 стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 359 КК України.
05 липня 2011 року старшим слідчим 2 відділення слідчого відділу Управління Служби безпеки України в Одеській області капітаном юстиції ОСОБА_2 щодо ОСОБА_1 був обраний запобіжний захід – підписка про невиїзд.
       26 серпня 2011 року старшим слідчим 2 відділення слідчого відділу Управління Служби безпеки України в Одеській області капітаном юстиції Проскурніним А.Н. було порушено кримінальну справу стосовно ОСОБА_1 за ч.3 ст.15, ч.2 ст. 359 КК України, яку того ж дня було об`єднано в одне провадження з кримінальною справою №932.
11 квітня 2014 року Малиновський районний суд м. Одеси виніс вирок, яким ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 359 КК України і призначено покарання у вигляді одного року обмеження волі.
       Застосовуючи дію ст. ст. 75, 76 КК України ОСОБА_1 було звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням на один рік.
Запобіжний захід ОСОБА_1 до вступу вироку в законну силу Малиновський районний суд м.Одеси залишив попередній - підписку про невиїзд.
       09 жовтня 2014 року Апеляційний суд Одеської області виніс ухвалу, якою: - апеляційну скаргу захисника в інтересах ОСОБА_1 задовольнив частково; - вирок Малиновського районного суду м. Одеси, від 11 квітня 2014 року, стосовно ОСОБА_1 , засудженого за вчинення злочину, передбаченого ст. 359 ч. 1 КК України – скасував; - кримінальну справу за звинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні злочинів, передбачених ст. ст. 359 ч. 1; 15, ч.3, 359 ч.2 КК України - закрив.
       17 липня 2015 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ виніс Ухвалу, якою Ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 9 жовтня 2014 року щодо ОСОБА_1 скасував, справу направив на новий апеляційний розгляд.
       22 жовтня 2015 року Колегія суддів судової палати по кримінальним справам Апеляційного суду Одеської області винесла Ухвалу, якою: апеляцію захисника в інтересах ОСОБА_1 задовольнив частково; вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 11 квітня 2014 року відносно ОСОБА_1 скасований; кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 359, ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 359 КК України направлено прокурору Одеської області для додаткового розслідування; запобіжний захід щодо ОСОБА_1 залишено колишній - підписка про невиїзд.
       В подальшому слідчим відділом Управління СБ України в Одеські області до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №22016160000000061 від 10.02.2016 року були внесені відомості за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 359 КК України із зазначенням ОСОБА_1 в якості особи, що скоїла злочин, у короткому викладі обставин , що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.
       26 вересня 2017 року слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси Осіік Д.В., своєю ухвалою частково задовольнив клопотання адвоката Пономаренка Д.В., який діяв у моїх інтересах, та встановив строк 2 (два) місяці з моменту отримання органом досудового розслідування зазначеної ухвали для проведення процесуальних дій, необхідних та достатніх для закінчення досудового розслідування (в порядку ст. 114 КПК України), по кримінальному провадженню №22016160000000061.
24.11.2017 року кримінальне провадження №22016160000000061 було закрито, на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.
       За таких обставин, районний суд дійшов правильного висновку щодо визначення тривалості позивача під слідством , що становить 77 місяців.

       Щодо вирішення вимог про відшкодування моральної шкоди
       Відповідно до частин першої, другої статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди).
       Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
       Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець відокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.
       Порядок відшкодування такої шкоди визначається законом (частина сьома статті 1176 ЦК України).
       Статтею 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» № 266/94 ВР від 01 грудня 1994 року (далі – Закон № 266/94 ВР) передбачено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.
       Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати (пункт 2 частини першої статті 2 Закону № 266/94 ВР).
       Положеннями статті 3 Закону № 266/94 ВР передбачено, що громадянинові відшкодовується (повертається), в тому числі й моральна шкода.
       Відшкодування шкоди проводиться за рахунок коштів Державного бюджету (стаття 4 вказаного Закону № 266/94 ВР).
       Відповідно до частини другої статті 25 Бюджетного кодексу України, відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.
       Відповідно до статті 2 ЦК України держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави.
       У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 641/8857/17 (провадження № 14-514цс19) вказано, що держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (частина перша статті 167 ЦК України). Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (стаття 170 ЦК України). У цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді.
       Відповідно до пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яке, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.
       З урахуванням наведеного, Державна казначейська служба України, як орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах, у цій справі є органом, через який держава бере участь у справі як сторона.
       Статтею 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що розмір відшкодування повинен бути не меншим одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.
       Тобто вказаним Законом передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом з урахуванням мінімального розміру заробітної плати.
       Наведене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування.
       Вказане узгоджується із висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18), яка зазначила що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.
       Аналогічний висновок також викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19), у постановах Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 754/8730/19 (провадження № 61-9673св20), від 03 березня 2021 року у справі № 638/509/19 (провадження № 61-7643св20).
       Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
       Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
       Згідно із частинами п`ятою, шостою статті 4 Закону «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
       Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.
       Водночас Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц дійшла висновку, що, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.
       У справі, яка переглядається, районний суд дійшов обґрунтованого висновку про стягнення моральної шкоди у розмірі, мінімально визначеному статтею 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».
       Водночас, стягуючи моральну шкоду в подвійному розміру не мотивував збільшення мінімальної заробітної плати вдвічі.
       Між тим, судова колегія вважає, що з урахуванням обсягу заподіяної позивачу шкоди, глибини та тривалості моральних страждань, пов`язаних із перебуванням позивача під слідством 77 місяців, що призвело до порушення нормальних життєвих зав`язків, погіршення стану здоров`я, інших негативних наслідків морального характеру, конкретних обставин цієї справи, з огляду на засади розумності та справедливості та з врахуванням мінімальної заробітної плати в розмірі 6700 грн розмір моральної шкоди становить 512 900 грн.
       Разом із тим, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18) вказано, що кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Резолютивні частини рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання.
       Тобто кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивна частина судового рішення не повинна містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено стягнення коштів.
       Проте, районний суд на це уваги не звернули та зробив помилковий висновок про стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди безпосередньо з Державної казначейської служби України шляхом їх списання з єдиного казначейського рахунку.

       Щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в рамках кримінальної справи
       Право на відшкодування сум, сплачених громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги у випадку незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, передбачено пунктом 4 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».
       Визначені наведеним Законом суми, сплачені громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги не є тотожними витратам на правничу допомогу, передбаченим статтею 137 ЦПК України, а тому, у зазначеному випадку застосуванню підлягає спеціальна норма закону.
       Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якої надано Конституційним Судом України у Рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.
       У Рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.
       На підтвердження понесених витрат на правову допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
       Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.
       У справі, яка переглядається, установлено, що 15.05.2011 року між ОСОБА_1 та адвокатом Пономаренко Д.В. укладено договір про надання правової допомоги у кримінальному провадженні № 932, порушеній щодо ОСОБА_1 , за частиною 1 статті 359 КК України згідно з умовами якого адвокат бере на себе зобов`язання надавати необхідну правову допомогу у кримінальному провадженні , використовуючи при цьому засоби захисту, передбачені КПК України та іншими Законами України, з метою забезпечення дотримання прав, свобод і законних інтересів підзахисного, з`ясування обставин, які спростовують підозру чи обвинувачення, пом`якшують чи виключають його кримінальну відповідальність, а підзахисний за це зобов`язується виплатити адвокату гонорар в сумі 10000 грн
       Згідно з додатковою угодою до договору про надання правничої допомоги від 15.05.2014 року розрахунок гонорару адвоката за надання послуг оплата послуг захисника складає 52 000 грн. 
        03.05.2018 року адвокатом складений звіт про надання правничої допомоги за період з 15.05.2011 року по 03.05.2018 року а підзахисним ОСОБА_1 07 травня 2018 року здійснено оплату послуг за таку допомогу у розмірі 52000 грн ( а.с.138-145).
У зв`язку з наданням йому правничої допомоги у кримінальній справі, районний суд дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення суми, сплаченої позивачем у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги, у розмірі 52000 грн, яка підлягає відшкодуванню на підставі пункту 4 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».
       З огляду на це, безпідставними є доводи апеляційної скарги Державної казначейської служби України та Офісу Генерального прокурора про те, що заявлені позивачем витрати на юридичну допомогу, надану в кримінальній справі, документально не підтверджені та не можуть бути предметом розгляду в порядку цивільного судочинства.
       Такий правовий висновок узгоджується з постановою Верховного Суду від 19 жовтня 2022 року у справі № 947/3673/20 (провадження № 61-14285св21).
       За таких обставин, судова колегія приходить до висновку, що з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню сума в розмірі:
       -512 900 грн- моральна шкода
       -52000 грн- за правничу допомогу в рамках кримінальної справи, а всього 512 900 грн.( п`ятсот дванадцять тисяч дев`ятсот) грн. 564900 грн
       За ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи та порушення судом норм матеріального та процесуального права, а тому судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення заявлених позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди та задоволення заявлених вимог в частині стягнення на правничу допомогу в рамках кримінальної справи..
       Керуючись ст. 367,368,374,376,381,382,384,389,390 ЦПК України, судова колегія,- 

                                       ПОСТАНОВИЛА:
       Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України задовольнити частково.
       Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 22.10.2018 року скасувати та прийняти постанову.
       Позовну заяву ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, 3-я особа- Управління служби безпеки України в Одеській області про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями і діями органів досудового слідства, прокуратури, задовольнити частково.
       Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) шкоду завдану незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури, суду грошові кошти в сумі 512 900 грн.( п`ятсот дванадцять тисяч дев`ятсот) грн.
       В решті позовних вимог - відмовити.
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та підлягає оскарженню безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст складено 07.11.2022 року 

Головуючий суддя - Л.А. Гірняк

Судді- О.С.Комлева

С.М.Сегеда