Справа № 125/191/19
Провадження № 22-ц/801/1411/2022
Категорія: 19
Головуючий у суді 1-ї інстанції Хитрук В. М.
Доповідач:Шемета Т. М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2022 року	Справа № 125/191/19	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої судді Шемети Т. М. (суддя – доповідач),
суддів: Берегового О.Ю., Ковальчука О. В.,
секретар судового засідання Михайленко А. В.,
учасники справи: 
позивач (особа яка подала апеляційну скаргу) ОСОБА_1 ,
відповідачі: ОСОБА_2 , Барська міська рада Вінницької області,
третя особа на стороні відповідачів ОСОБА_3 
розглядаючи у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 4 в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою її представником адвокатом Чернілевською Русланою Валеріївною, на рішення Барського районного суду Вінницької області від 23 травня 2022 року, ухвалене у складі судді Хитрука В. М. у м. Бар, повний текст рішення складено 30 травня 2022 року, -
встановив:
В січні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , Барської міської ради Вінницької області, третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_3 , про визнання незаконними та скасування рішень сесій Барської міської ради. 
Ухвалою Барського районного суду від 14.12.2021 року провадження у справі в частині позовних вимог до ОСОБА_4 закрито в зв`язку із його смертю. 
Позов мотивований тим, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 , у цьому ж будинку співвласниками квартири  АДРЕСА_2  є  ОСОБА_4 та ОСОБА_2 . Рішенням 8 сесії Барської міської ради 8 скликання від 07.06.2017 року (п.6.14) надано дозвіл ОСОБА_2 на облаштування під`їзду загального користування до квартири АДРЕСА_3 та квартири АДРЕСА_4 , яка належить ОСОБА_3 із відведення зливних вод на зелену зону. Позивач просила визнати зазначене рішення Барської міської ради незаконним, оскільки земельна ділянка перебуває у спільному користуванні власників квартир будинку АДРЕСА_5 та є прибудинковою територією. 
Рішенням Барського районного суду Вінницької області від 23 травня 2022 року в задоволенні позову відмовлено. 
Додатковим рішенням Барського районного суду Вінницької області від 15 липня 2022 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 5 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено, що земельна ділянка, про яку йдеться у цій справі, належить до прибудинкової території будинку АДРЕСА_5 , натомість з кадастрових планів земельних ділянок, які приватизовані (в тому числі і одна з них ОСОБА_1 ) вбачається, що вони межують із землями комунальної власності, а тому Барська міська рада вправі була розпоряджатися такими землями та надати дозвіл на облаштування під`їзду загального користування, що є благоустроєм, а відтак міська рада діяла в межах наданих їй повноважень.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої просить скасувати ухвалене у справі рішення та постановити нове, яким задовольнити її позовні вимоги. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд не дав оцінки доказам, які надавала сторона позивача, а саме: листу міського голови м. Бар, в якому зазначено, що відповідно до Генерального плану міста Бар земельна ділянка за адресою АДРЕСА_5 передбачена для садибної забудови та призначена для обслуговування багатоквартирного житлового будинку.
Від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначає про її безпідставність та правильність прийнятого судом першої інстанції рішення.
В судове засідання апеляційного суду позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Чернілевська Р. В. не з`явилися, представником подана заява про розгляд справи у їх відсутність. Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Радзієвський А. М. в режимі відео конференц зв`язку підтримав викладене у відзиві на апеляційну скаргу. Представник Барської міської ради не з`явився, подав заяву про розгляд справи у їх відсутність, просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги. Третя особа без самостійних вимог на стороні відповідачів ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про день та час судового розгляду повідомлений належним чином.
Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення відповідає вимогам закону.
По справі встановлено та не оспорюються наступні обставини:
-позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 10.08.2001 року (а.с.52, т.1)
-співвласниками квартири  АДРЕСА_3 був ОСОБА_4 (який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та ОСОБА_2 (а.с.60, т.1)
-власником квартири АДРЕСА_4 є ОСОБА_3 (а.с. 61 – 62, т.1)
-Ухвалою Барського районного суду Вінницької області від 14.12.2021 року провадження у справі в частині вимог до ОСОБА_4 закрито в зв`язку із його смертю (а.с. 92, т.3).
-Рішенням 8 сесії 8 скликання Барської міської ради Вінницької області від 07.06.2017 року надано дозвіл ОСОБА_2 на облаштування під`їзду загального користування до квартири АДРЕСА_3 та квартири АДРЕСА_4 (а.с.57-58, т.1)
-В листі Барського міського голови від 21.06.2016 року № 807 зазначено, що відповідно до Генерального плану міста Бар, земельна ділянка, яка розташована за адресою АДРЕСА_5 передбачена для садибної забудови, так як на ній знаходиться багатоквартирний житловий будинок, дана земельна ділянка призначена для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку (а.с.59, т.1).
-Позивач зверталася з аналогічним позовом в порядку адміністративного судочинства та хвалою Барського районного суду Вінницької області від 12.11.2018 року було закрито провадження у справі, роз`яснено право звернутися з позовом в порядку цивільного судочинства (а.с.49-51, т.1)
Між сторонами виник спір щодо правомірності надання дозволу відповідачеві на облаштування проїзду загального користування.
Згідно зі статтею 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов?язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (частина перша статті 21 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» місцеве самоврядування в Україні – це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади – жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста – самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції та законів України.
Згідно зі статтею 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.
Відповідно до пункту 34 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до виключної компетенції пленарних засідань сільських, селищних, міських рад віднесено вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.
Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку (частина десята статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).
Частинами першою, другою статті 116 ЗК України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Відповідно до статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», багатоквартирний будинок – це житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири. У багатоквартирному будинку можуть також бути розташовані нежитлові приміщення, які є самостійними об`єктами нерухомого майна.
Пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» встановлено, що прибудинкова територія – територія навколо багатоквартирного будинку, визначена на підставі відповідної містобудівної та землевпорядної документації, у межах земельної ділянки, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди, що необхідна для обслуговування багатоквартирного будинку та задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників та наймачів (орендарів) квартир, а також нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку.
Правовий режим земельної ділянки, на якій розташований багатоквартирний житловий будинок, та прибудинкової території визначається земельним законодавством, зокрема ЗК України.
Частинами першою, другою, третьою статті 42 ЗК України передбачено, що земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками. Земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкова територія, що перебувають у спільній сумісній власності власників квартир та нежитлових приміщень у будинку, передаються безоплатно у власність або в постійне користування співвласникам багатоквартирного будинку в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками.
Обґрунтовуючи позов, позивач посилалася на те. що земельна ділянка, відносно якої прийнято оскаржуване рішення 8 сесії 8 скликання Барської міської ради Вінницької області від 07.06.2017 року, належить до прибудинкової території будинку АДРЕСА_5 , а тому не може передаватися у користування або у власність одному із співвласників будинку.
Оцінюючи доводи апеляційної скарги та рішення суду першої інстанції, ухвалене у цій справі, апеляційний суд насамперед вважає за необхідне зазначити наступне: як уже згадувалось вище, прибудинкова територія багатоквартирного будинку має бути визначена на підставі відповідної містобудівної та землевпорядної документації (пункт 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»).
Разом з тим, матеріали справи не містять містобудівної чи землевпорядної документації, яка б давала можливість встановити межі та конфігурацію земельної ділянки, яка віднесена до прибудинкової території багатоквартирного будинку АДРЕСА_5 . 
Лист Барського міського голови від 21.06.2016 року № 807, в якому зазначено, що відповідно до Генерального плану міста Бар, земельна ділянка, яка розташована за адресою АДРЕСА_5 передбачена для садибної забудови, так як на ній знаходиться багатоквартирний житловий будинок, дана земельна ділянка призначена для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку (а.с.59, т.1), - не є містобудівною чи землевпорядною документацією та не може бути доказом, що земельна ділянка, на якій надано дозвіл на облаштування проїзду загального користування, відноситься до прибудинкової території. І хоча суд першої інстанції не дав оцінки цьому листу, проте це не змінює висновку суду про відсутність доказів належності спірної земельної ділянки до прибудинкової території, доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.
Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», «благоустрій населених пунктів - комплекс робіт з інженерного захисту, розчищення, осушення та озеленення території, а також соціально-економічних, організаційно-правових та екологічних заходів з покращання мікроклімату, санітарного очищення, зниження рівня шуму та інше, що здійснюються на території населеного пункту з метою її раціонального використання, належного утримання та охорони, створення умов щодо захисту і відновлення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля;
територія - сукупність земельних ділянок, які використовуються для розміщення об`єктів благоустрою населених пунктів: парків, скверів, бульварів, вулиць, провулків, узвозів, проїздів, шляхів, площ, майданів, набережних, прибудинкових територій, пляжів, кладовищ, рекреаційних, оздоровчих, навчальних, спортивних, історико-культурних об`єктів, об`єктів промисловості, комунально-складських та інших об`єктів у межах населеного пункту;».
До об`єктів благоустрою належать, в тому числі і прибудинкові території (пункт 2 частини 1 статті 13 Закону України «Про благоустрій населених пунктів»), а відповідно до статті 10 зазначеного Закону, саме міська рада наділена відповідними повноваженнями у сфері благоустрою.
Як вбачається зі змісту рішення 8 сесії 8 скликання від 07.06.2017 року Барської міської ради, ним не вирішувалось питання передання у власність чи користування відповідачеві ОСОБА_2 земельної ділянки (як про те стверджує позивач), йому було надано дозвіл на облаштування під`їзду з відведенням зливних вод на зелену зону. 
Відтак вірним є висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки відсутні докази того, що земельна ділянка, щодо якої прийнято оскаржуване рішення сесії, відноситься до прибудинкової території, на сесії міської ради не вирішувалось питання передачі чи то у користування, чи у власність ОСОБА_2 земельної ділянки, а лише надано дозвіл на облаштування під`їзду, тому права позивачки як співвласника багатоквартирного будинку не порушені.
Отже, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження, відтак вона підлягає відхиленню, а оскаржуване судове рішення залишенню без змін (стаття 375 ЦПК України).
Вирішуючи питання судових витрат, з урахуванням положень статті 141ЦПК України та того, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, понесені нею судові витрати у зв`язку з переглядом справи у апеляційному суді, слід залишити за нею. Доказів понесення судових витрат в апеляційній інстанції іншими учасниками справи матеріали справи не містять.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381 - 384, ст. 389 ЦПК, - 
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником адвокатом Чернілевською Русланою Валеріївною, залишити без задоволення.
Рішення Барського районного суду Вінницької області від 23 травня 2022 року залишити без змін.
Судові витрати, понесені ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції, залишити за нею. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 04.10.2022р.

Головуюча                   Т. М. Шемета

Судді                                   О. Ю. Береговий

                                                                                О. В. Ковальчук