ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

23 листопада 2022 року 	м.Дніпро	справа № 160/18008/21	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді  Баранник Н.П.,
суддів:  Шлай А.В., Щербака А.А.,     
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2022 року                               у справі № 160/18008/21 (суддя Боженко Н.В., справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з позовом, в якому просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (далі - відповідач-1) від 15.09.2021 року № 046350008366 про відмову в призначенні пенсії в зв`язку з втратою годувальника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 01.09.2021 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - відповідач-2) призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсію у зв`язку з втратою годувальника за померлим чоловіком, ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 01.09.2021 року в розмірі з урахуванням норм ст. 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці».
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що в рішенні про відмову в призначенні пенсії відповідач-1 посилається на недостатність страхового стажу, оскільки право на призначення пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058 (далі - Закон №1058) мають особи віком 60 років за наявності страхового стажу не менше 28 років, однак такі підстави не відповідають нормам чинного законодавства.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2022 року позовні вимоги задоволено частково:
- визнано протиправним та скасовано рішення від 15.09.2021 року № 046350008366 Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про відмову в призначенні пенсії в зв`язку з втратою годувальника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 01.09.2021 року;
- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсію у зв`язку з втратою годувальника за померлим чоловіком, ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 01.09.2021 року.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Із рішенням суду першої інстанції не погодилось Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, була подана апеляційна скарга. В скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
В обґрунтування апеляційної відповідач-1 зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги, що умовами призначення пенсії за віком визначені ст.26 Закону № 1058-ІV, при цьому право на призначення пенсії за віком обумовлене не лише досягнення відповідного віку, а й наявністю відповідного страхового стажу. Зокрема, частиною 1 зазначеної статті встановлено, що з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року право на призначення пенсії за віком мають особи віком 60 років за наявності страхового стажу не менше 28 років. При цьому, оскільки законодавець пов`язує виникнення права на призначення пенсії за віком з досягненням певного віку та наявністю певного страхового стажу, відтак пенсійний вік в розумінні ст.26 Закону № 1058-ІV, за наявності 19 років становить 65 років. Враховуючи зазначене, позивач матиме право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника з 07.05.2026, тобто при досягненні 65 річного віку. 
Позивач подала письмовий відзив на апеляційну скаргу відповідача-1. У відзиві вказала, що вважає рішення суду законним і обґрунтованим та не вбачає підстав для його скасування.
Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст.311 КАС України.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебувала в шлюбі з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 02.05.1981 року та по день смерті чоловіка, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу                                 серії НОМЕР_1 .
Чоловік позивача помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що свідчить свідоцтво про смерть                   серії НОМЕР_2 .
На момент смерті чоловік перебував на обліку в Головному управлінні пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримував пенсію за віком на пільгових умовах, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та розраховану відповідно до ст.8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці».
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 08.09.2021 року звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою та відповідними документами для призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника за померлим чоловіком ОСОБА_2 .
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 15.09.2021 року № 046350008366 позивачу відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника.
Підставою для відмови у призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника слугувала відсутність страхового стажу, відповідно до ст.26 Закону № 1058-ІV, якою визначено вік 60 років за наявністю страхового стажу не менше 28 років.
Повідомленням про результат розгляду заяви про призначення пенсії від 08.09.2021 позивачу направлено рішення від 15.09.2021 року № 046350008366.
Вважаючи відмову в призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника протиправною, позивач звернулася з даним позовом до суду.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову, з огляду на таке.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших передбачених джерел, визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №.
Відповідно до ч. 3 ст.4 Закону України №1058-ІV, виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються види пенсійного забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення.
Відповідно до ст.5 Закону України №1058-ІV, цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат.
Приписами ст.8 Закон України №1058-ІV, передбачено право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
Відповідно до ч.1 ст.36 Закону України №1058-ІV, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у ч.2 ст.32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21.11.2013 року по 21.02.2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.
Згідно з п.1 ч.2 ст.36 Закону України №1058-ІV (чинним на момент правовідносин), непрацездатними членами сім`ї вважаються чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого ст.26 цього Закону.
Відповідно ч.3 ст.36 Закону України №1058-ІV, до членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.
Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.
Відповідно до ч.1 ст.37 Закону України №1058-ІV, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім`ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім`ї - 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками.
Згідно до ч.1 ст.38 Закону України №1058-ІV, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається на весь період, протягом якого член сім`ї померлого годувальника вважається непрацездатним згідно із ч.2 ст.36 цього Закону, а членам сім`ї, які досягли пенсійного віку, передбаченого ст.26 цього Закону - довічно.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону №1058-ІV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.
Зі змісту зазначених правових норм вбачається, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні та до яких, зокрема, відносяться чоловік або дружина померлого годувальника, які досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України №1058-ІV.
З оскарженого рішення суду від 15.09.2021 року №046350008366 встановлено, що підставою відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії у зв`язку з втратою годувальника стала відсутність достатнього страхового стажу (у позивача наявний 19 років), передбаченого статтею 26 Закону № 1058-ІV (більше 28 років).
За приписами статей 26, 38 Закону №1058-ІV, підставою для визначення непрацездатності члена сім`ї померлого годувальника, зокрема, дружини (чоловіка) в цілях визначення права на отримання пенсії у зв`язку з втратою годувальника, є досягнення останніми саме пенсійного віку необхідного для призначення пенсії за віком.
Таке поняття як «страховий стаж» є обов`язковою умовою стосовно годувальника, який помер, про що прямо зазначено законодавцем у статті 36 Закону України №1058-ІV.
Таким чином, законодавець чітко розрізняє ці поняття і встановлює відповідні умови для призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника.
Позивачу 07.05.2021 виповнилось 60 років, тобто факт досягнення пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України № 1058-ІV не заперечується відповідачами, таким чином у розумінні приписів частини третьої статті 36 Закону України №1058-ІV, остання вважається непрацездатним членом сім`ї померлого годувальника - чоловіка, ОСОБА_2 .
Іншою обов`язковою умовою для призначення та виплати пенсії у зв`язку з втратою годувальника за нормами згаданого Закону України №1058-ІV, є наявність страхового стажу у померлого годувальника.
Факт наявності у померлого годувальника - чоловіка, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , достатнього (більше 15 років) страхового стажу підтверджується відповідачами.
Так, у рішенні від 15.09.2021 року відповідачем зазначено, що страховий стаж померлого годувальника складає 65 років 05 місяців 07 днів.
Враховуючи вищенаведені приписи чинного законодавства рішення від 15.09.2021 року № 046350008366 Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про відмову в призначенні пенсії в зв`язку з втратою годувальника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 01.09.2021 року є протиправним та підлягало скасуванню.
Щодо зобов`язання відповідача-2 призначити пенсію в зв`язку з втратою годувальника, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч.1 ст.6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Відповідно до ст. 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав людини є головним обов`язком держави.
Відповідно до частини 4 статті 245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до   Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.
Згідно з Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Але ж в даному випадку зобов`язання відповідача призначити пенсію є виправданим, оскільки відсутній інший дієвий спосіб захисту порушеного права позивача.
Тобто, дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова "може".
При цьому, слід зазначити, якщо відмова відповідного органу визнана судом протиправною, а іншого варіанта поведінки у суб`єкта владних повноважень за законом не існує, то суд має право зобов`язати такий орган влади вчинити конкретні дії, які б гарантували захист прав і свобод позивача.
Отже, застосування судами зазначеного способу захисту права не можливо вважати втручанням у дискреційні повноваження такого суб`єкта владних повноважень.
Зі змісту рішення відповідача вбачається, що відповідач відмовив позивачу у призначенні пенсії в зв`язку з втратою годувальника. Таким чином, пенсійний орган у спірних відносинах вже реалізував свої дискреційні владні повноваження.
Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
В даному випадку суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсію у зв`язку з втратою годувальника за померлим чоловіком, ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 01.09.2021 року.
В частині відмови в задоволенні позовних вимог рішення суду позивачем не оскаржується, тому колегія суддів не перевіряє обґрунтованість рішення в цій частині.
Судом першої інстанції рішення ухвалено з додержанням норм матеріального права і підстав для його скасування не вбачається, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ч.1 ст.316, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 лютого          2022 року у справі № 160/18008/21 - залишити без змін.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий - суддя                                                                      Н.П. Баранник 

                               суддя                                                                      А.В. Шлай 

                               суддя                                                                      А.А. Щербак