ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"06" грудня 2022 р.           Справа№ 920/223/22
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Барсук  М.А.
суддів:            Руденко  М.А. 
          Пономаренка  Є.Ю. 
 
при секретарі:          Овчинніковій Я.Д.
За участю представників сторін:
від позивача: не з`явився;
від відповідача: не з`явився; 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства "Дослідне господарство "ІСКРА" Інституту сільського господарства Північного Сходу Національної академії наук України
на рішення Господарського суду Сумської області від 13.07.2022 року (повний текст складено15.07.2022) 
у справі №920/223/22 (суддя Вдовенко Д.В.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СТРОЙ ЦЕНТР"
до Державного підприємства "Дослідне господарство "ІСКРА" Інституту сільського господарства Північного Сходу Національної академії наук України
про стягнення 271 012 грн 02 коп.,-

В  С  Т  А  Н  О  В  И  В:

Короткий зміст позовних вимог та хід розгляду справи

Товариство з обмеженою відповідальністю "СТРОЙ ЦЕНТР" звернулось до Господарського суду міста Сумської області із позовом до Державного підприємства "Дослідне господарство "ІСКРА" Інституту сільського господарства Північного Сходу Національної академії наук України про стягненнязаборгованості за договором поставки нафтопродуктів № 84/НБ-21 від 11.11.2021, що укладений між сторонами, в тому числі 190350 грн 00 коп. заборгованості за поставлений товар, 15108 грн 05 коп. пені, 15604 грн 04 коп. інфляційних втрат, 2362 грн 43 коп. 3% річних, 47587 грн 50 коп. штрафу за несвоєчасну оплату товару. 
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач не виконав належним чином договірних зобов`язань щодо оплати отриманого товару, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість перед позивачем в сумі 190350 грн 00 коп.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду Сумської області від 13.07.2022 року позовні вимоги задоволено частково.
Стягнуто з Державного підприємства "Дослідне господарство "ІСКРА" Інституту сільського господарства Північного Сходу Національної академії наук України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СТРОЙ ЦЕНТР» 190 350 грн 00 коп. заборгованості, 15 108 грн 05 коп. пені, 15 604 грн 04 коп. інфляційних втрат, 2362 грн 43 коп. 3% річних, 9517 грн 50 коп. штрафу, 4065 грн 18 коп. витрат по сплаті судового збору.
В обґрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції зазначив, що відповідач не розрахувався за отриманий товар, чим порушив права та охоронювані законом інтереси позивача, доказів сплати боргу не подав.
Суд дійшов до висновку про правомірність та обґрунтованість нарахованих 3 % річних, інфляційних нарахувань, пені та штрафу, однак дійшов до висновку про можливість зменшення штрафу до 5 % на підставі клопотання відповідача.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Державне підприємство "Дослідне господарство "ІСКРА" Інституту сільського господарства Північного Сходу Національної академії наук України звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Сумської області від 13.07.2022 року у справі №920/223/22 та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.
За доводами апелянта, судом першої інстанції не враховано, що строк оплати за поставлений товар ще не настав, оскільки він не був погоджений у укладеному між сторонами договорі.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу №920/223/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: Барсук М.А. - головуюча суддя; судді - Руденко М.А., Кропивна Л.В.
Ухвалою суду від 05.09.2022 року апеляційну скаргу Державного підприємства "Дослідне господарство "ІСКРА" Інституту сільського господарства Північного Сходу Національної академії наук України на рішення Господарського суду Сумської області від 13.07.2022 року у справі №920/223/22 залишено без руху.
Розпорядженням суду призначено повторний автоматизований розподіл судової справи, у зв`язку з перебуванням судді Кропивної Л.В. у відпустці.
Витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду справи №920/223/22 сформовано колегію суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуюча суддя - Барсук М.А., судді Руденко М.А., Пономаренко Є.Ю.
Ухвалою суду від 27.09.2022 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду на 25.10.2022.
25.10.2022 через відділ документального забезпечення суду від апелянта надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Судове засідання, призначене на 25.10.2022 року о 14:40 не відбулось, у зв`язку з відсутністю енергопостачання в приміщенні суду, що підтверджується актом Північного апеляційного господарського суду від 25.10.2022.
Ухвалою суду від 25.10.2022 розгляд апеляційної скарги призначено на 15.11.2022.
15.11.2022 в багатьох областях України, в тому числі на території міста Київ було оголошено повітряну тривогу, у зв`язку з чим судове засідання, призначене на 15.11.2022 на 15:40 годину не відбулось.
Ухвалою суду від 16.11.2022 призначено апеляційний розгляд справи на 06.12.2022.

Позиції учасників справи

07.10.2022 через відділ документального забезпечення суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній заперечив проти доводів та вимог апеляційної скарги та рішення суду першої інстанції просив залишити без змін.

Явка представників сторін

Представники сторін у судове засідання 06.12.2022 не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, хоча про дату, час і місце розгляду справи сторони були повідомлені належним чином, а саме шляхом направлення процесуальних документів на електронну пошту сторін.
В той же час, 05.12.2022 через відділ документального забезпечення суду від позивача надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності його представника, а від відповідача - про відкладення розгляду справи.
06.12.2022 колегія суддів ухвалила у задоволені клопотання відповідача про відкладення розгляду справи відмовити з наступних підстав.
Статтею 270 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.
Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Неявка у судове засідання сторін, належним чином повідомлених про час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи у судовому засіданні.
В матеріалах справи наявні відомості про належне повідомлення сторін про дату, час і місце судового засідання. Крім того, заявником у клопотанні підтверджено обізнаність про розгляд апеляційної скарги 06.12.2022.
Колегія суддів зазначає, що в клопотанні про відкладення розгляду справи не зазначено обставин, з яких судом апеляційної інстанції не можливо розглянути справу без участі відповідача. Явка представників сторін у судове засідання також не визнавалась судом апеляційної інстанції обов`язковою.
Слід зазначити, що згідно з статтею 197 Господарського процесуального кодексу України передбачено право сторін на участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, зокрема, з використанням власних технічних засобів. 
На виконання Закону України від 30.03.2020 № 540-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" та відповідно до пункту 10 частини 1 статті 152, частини 5 статті 153 Закону України "Про судоустрій і статус судів" Державна судова адміністрація України наказом № 169 від 08.04.2020 затвердила Порядок роботи з технічними засобами відеоконференцзв`язку під час судового засідання в адміністративному, цивільному та господарському процесах за участі сторін поза межами приміщення суду (з подальшими змінами).
Тобто, відповідач (або його уповноважений представник), бажаючи взяти участь у судовому засіданні 06.12.2022 року відповідно до приписів статті 197 Господарського процесуального кодексу України мав право взяти участь у цьому судовому засіданні в режимі відеоконференції, зокрема, поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. 
Проте відповідного клопотання відповідачем заявлено не було.
Колегією суддів під час розгляду даної справи враховано, що на підставі указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 (зі змінами від 14.03.2022, від 18.04.2022, від 17.05.2022), Закону України № 2102-IX від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Статтею 3 Конституції України  передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Стаття 27 Конституції України  передбачає, що обов`язок держави - захищати життя людини.
Разом з тим, у відповідності до вимог п. 1  ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.
Відповідно до ч. 12  ст. 270 ГПК України  неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду.
А тому, враховуючи, що під час воєнного стану суди не припинили свою діяльність та продовжують здійснювати правосуддя, колегія суддів, з урахуванням принципу розумності строків розгляду справи судом, з метою забезпечення права на доступ до правосуддя, передбаченого  Конституцією України  і гарантованого  ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  1950 року (право на справедливий суд), зважаючи на те, що явка представників учасників справи у судове засідання не визнавалась обов`язковою, дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги у судовому засіданні 06.12.2022.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

11.11.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "СТРОЙ ЦЕНТР" (постачальник) та Державним підприємством "Дослідне господарство "ІСКРА" Інституту сільського господарства Північного Сходу Національної академії наук України (покупець) укладено договір № 84/НБ-21 від 11.11.2021 поставки нафтопродуктів (далі - договір), відповідно до умов якого постачальник зобов`язується у відповідності із замовленням передавати партіями у власність покупцю нафтопродукти, а останній зобов`язується приймати нафтопродукти та своєчасно здійснювати їх оплату на умовах договору та додаткових угод до нього.
Одиниця виміру кількості товару, асортимент товару та кількість поставки товару, що поставляється за договором, визначається в заявках та додаткових угодах до договору (п. 2.2. договору).
Згідно з п. 4.1., 4.8. договору, постачальник зобов`язується відвантажити покупцю товар у відповідності з поданою заявкою та у відповідності з відповідною додатковою угодою до договору. Перехід права власності на товар та ризиків відбувається в момент передачі товару. Моментом передачі товару за кількістю та якістю вважається дата підписання товарно-транспортних та видаткових накладних про їх отримання покупцем.
Відповідно до п. 3.1 договору, покупець зобов`язується оплатити товар згідно з умовами, визначеними  у додаткових угодах до договору.
Договір вважається укладеним з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до 31 грудня 2021 року, а в частині виконання зобов`язань  до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (п. 9.4 договору).
Відповідно до додаткової угоди № 2 від 18.11.2021, позивач зобов`язався поставити відповідачу 19.11.2021 автотранспортом постачальника товар вартістю 190  350,00 грн, а відповідач оплатити товар у строк до 26.11.2021.
Відповідно до видаткової накладної № Ц2778 від 19.11.2021, товарно-транспортної накладної № 000002397 від 19.11.2021, довіреності № 29 від 18.11.2021, позивач передав, а відповідач прийняв товар за договором вартістю 190  350,00 грн.
18.04.2022 позивач звернувся до відповідача з претензією № 64, в якій вимагав сплатити суму заборгованості у розмірі 190  350,00 грн., пеню та штраф.
Відповідач листом № 15 від 21.04.2022 у відповідь на претензію позивача повідомив, що він не має наразі фінансової можливості провести розрахунки за вищевказаним договором.
Спір у даній справі виник з підстав неналежного виконання відповідачем грошового зобов`язання за договором щодо своєчасної та повної оплати поставленого товару, з огляду на що позивач просить суд стягнути з відповідача 190 350 грн 00 коп. заборгованості за поставлений товар, 15 108 грн 05 коп. пені, 15 604 грн 04 коп. інфляційних втрат, 2 362 грн 43 коп. 3% річних, 47 587 грн 50 коп. штрафу за несвоєчасну оплату товару. 

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно з ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Матеріали справи свідчать про те, що між позивачем та відповідачем у справі виникли зобов`язання, які мають ознаки договору поставки, згідно якого в силу вимог ст. 712 ЦК України, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
За правовою природою договір поставки є консенсуальним, двостороннім і оплатним. Як консенсуальний договір він вважається укладеним з моменту досягнення сторонами згоди щодо всіх істотних умов. Двосторонній характер договору поставки зумовлює взаємне виникнення у кожної сторони прав та обов`язків. 
Як встановлено ч. 2 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Згідно ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до ст. 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.
Згідно ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Як вірно встановив суд першої інстанції, факт передачі позивачем та отримання відповідачем товару за договором на суму 190 350 грн 00 коп. підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, зокрема видатковою накладною № Ц2778 від 19.11.2021 та товарно-транспортною накладною № 000002397 від 19.11.2021.
Вказані документи підписані представниками сторін, скріплені печатками підприємств та відповідають вимогам, передбаченим Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».
Факт поставки товару відповідачем не заперечується.
Статтею 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
В додатковій угоді № 2 від 18.11.2021 сторони визначили, що відповідач повинен оплатити товар у строк до 26.11.2021. А тому, строк оплати товару на суму 396 000,00 грн є таким, що настав з 26.11.2021.
У зв`язку з чим доводи апелянта, що строк оплати за поставлений товар ще не настав, оскільки він не був погоджений у укладеному між сторонами договорі, колегією суддів відхиляються.
Приписами статей 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Враховуючи вищевикладені обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що за договором поставки позивачем взяті на себе зобов`язання були виконані належним чином, тоді як відповідач в порушення умов договору поставлений товар не оплатив, у зв`язку з чим є вірним висновок суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог у сумі 190 350 грн 00 коп.
Стосовно нарахованих 3 % річних та інфляційних втрат колегія суддів відзначає наступне.
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Отже, відсутність у боржника грошей у готівковій формі або грошових коштів на його рахунку в банку, і як наслідок, неможливість виконання ним грошового зобов`язання, якщо навіть у цьому немає його провини, не звільняють боржника від відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.
Передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.
Перевіривши здійснений судом першої інстанції розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3 % річних в сумі 2362 грн. 43 коп., інфляційне збільшення суми боргу в розмірі 15 604 грн 04 коп. за період з 27.11.2021 до 26.04.2022, виходячи з суми заборгованості за поставлений товар.
Щодо позовних вимог в частині стягнення пені та штрафу, колегія суддів зазначає про наступне.
Згідно зі статтями 230, 231 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, яку відповідач зобов`язаний сплатити за невиконання чи неналежне виконання господарського зобов`язання. Якщо розмір штрафних санкцій не визначено, санкції застосовуються у розмірі, передбаченому договором.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. 
У пунктах 6.4., 6.5. договору сторони погодили, що у випадку порушення покупцем термінів здійснення взаєморозрахунків, передбачених п.3.1 договору, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу. Пеня нараховується на весь період прострочення по день проведення розрахунків у відповідності з умовами договору, без обмеження шестимісячним або іншим строком нарахування та стягнення пені визначеного чинним законодавством України.
У випадку якщо термін прострочення покупцем проведення взаєморозрахунків перевищує 15 календарних днів, покупець зобов`язаний сплатити постачальнику штраф у розмірі 25 % від суми заборгованості, не пізніше 20 календарних днів після дати прострочення проведення таких розрахунків.
Перевіривши здійснений судом першої інстанції розрахунок пені та штрафу, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність здійснених позивачем нарахувань пені в сумі 15108 грн 05 коп. за період з 27.11.2021 до 26.04.2022, виходячи з суми заборгованості за поставлений товар, а також штрафу в сумі 47587 грн 50 коп. (25 % від суми заборгованості).
Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить  статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі  статтею 549 ЦК України  пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до  статті 230 ГК України  - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.
В той же час, відповідачем у суді першої інстанції було подано клопотання про зменшення штрафу до 5 %.
В обґрунтування поданого клопотання відповідач зазначив, що не здійснив у строк до 26.11.2021 розрахунки за поставлене дизпаливо, оскільки підприємство не зібрало врожай кукурудзи до закінчення року, знаходиться у вкрай важкому фінансовому становищі, що підтверджується звітом про фінансові результати за 1 квартал 2022 року, відповідно до якого збитки ДП за 1 квартал 2022 року складають 812 тис. грн., а за попередній квартал (4 квартал 2021 року) - 610 тис. грн. Також відповідач зазначає, що штраф у розмірі 47587,50 грн., з урахуванням заявлених позивачем до стягнення пені, 3 % річних та інфляційних втрат, є надмірно великим; сума всіх штрафних санкцій складає 80662,02 грн., що становить більше 40 (сорока) відсотків суми заборгованості.
Згідно з частиною третьою  статті 551 ЦК України  розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Аналогічні приписи наведено у  статті 233 ГК України, за змістом якої у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Аналіз приписів  статей 551 ЦК України,  233 ГК України  дає підстави для висновку про те, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки; господарський суд повинен надати оцінку поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. 
Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків та ін. При цьому обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.
Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10.09.2019 зі справи № 904/4685/18 від 21.11.2019 зі справи № 916/553/19).
Неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора (рішення Конституційного Суду від 11.07.2013 року № 7-рп/2013).
Отже, у випадку нарахування неустойки, яка є завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій  статті 627 Цивільного кодексу України  засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшувати.
Оцінивши доводи, на які вказує відповідач, в тому числі щодо загальної суми нарахованих позивачем пені, штрафу, 3% річних та інфляційних втрат за прострочення оплати товару, яка складає більше 40% від суми боргу, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про можливість зменшення розміру штрафу, що підлягає стягненню з відповідача до розміру, що становить 5 % від суми заборгованості, а саме 9517 грн 50 коп. 
Таке зменшення розміру штрафу є оптимальним балансом інтересів сторін у спорі та таким, що запобігатиме настанню негативних наслідків для сторін. При цьому, судом першої інстанції правомірно враховано: збитковість відповідача, що підтверджується звітом про фінансові результати діяльності підприємства; відсутність доказів понесення позивачем збитків внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором або погіршення матеріального стану підприємства, саме у зв`язку з порушенням відповідачем умов договору в частині строків оплати товару; стягнення судом з відповідача 3% річних, інфляційних втрат та пені, що забезпечує інтереси позивача у зв`язку з вчиненим порушенням іншою стороною договору.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду Сумської області від 13.07.2022 року у справі № 920/223/22 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування чи зміни не вбачається.
Згідно із ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника. 
Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П  О  С  Т  А  Н  О  В  И  В  :
1. Апеляційну скаргу Державного підприємства "Дослідне господарство "ІСКРА" Інституту сільського господарства Північного Сходу Національної академії наук України на рішення Господарського суду Сумської області від 13.07.2022 у справі № 920/223/22 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Сумської області від 13.07.2022 у справі № 920/223/22 залишити без змін.
3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.
4. Матеріали справи № 920/223/22 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено 13.12.2022

Головуючий суддя                                                            М.А. Барсук 

Судді                                                                                М.А. Руденко

                                                                                Є.Ю. Пономаренко